"У књизи о манастиру Радошин, која је невелика обимом, али испуњена значајним и драгоценим садржајем пише: „Без обзира на то да ли је реч о величанственим задужбинама славних српских владара и њихове властеле или о скромним грађевинама које су потомству оставиле убоге и безимене групе монаха и неки већ давно заборављени побожни појединци, сви српски манастири и цркве смештени су у прекрасним, тихим пределима, скрајнутим од прометних путева и обавезно на местима где има живе воде. Знани и незнани ктитори и неимари обично су за српске светиње бирали таква места која ће својом лепотом и тајанственошћу у сваком посетиоцу и путнику намернику увек изнова будити дивљење према лепоти природе и страхопоштовање према њеном Творцу. Манастир Радошин смештен је јужно од истоименог села у општини Свилајнац у Епархији браничевској, на травнатој заравни којом протиче поток и која је са три стране заштићена брдима обраслим шумом док је на четвртој блага падина са које се пружа видик на једва 500 метара удаљену Мораву. У време настанка ктитор манастира велики војвода Радослав Михаљевић утицајна личност српске деспотовине, дао је да се архитектонски изгради манастир по угледу на манастир Манасију. Бројни и богати поседи омогућили су живот монашке заједнице која се у једном тренутку бавила и преписивањем богослужбених књига од којих се даннас један „Октоих" чува на Светој Гори. Доласком Османлија и пропашћу српске средњовековне државе светиња се нашла на удару освајача. Све време док се налазила у рушевинама, народ је чувао сећање не њено постојање и Богу се молио за њену обнову. У време највећег страдања српског народа, током Другог светског рата, манастир Радошин је обновљен и поново изграђен трудом и радом мештана. О животу светиње, историји, вери и молитви, али и о монашком животу игуманије Митродоре која се упокојила неколико недеља пошто смо снимили емисију разговарали смо са њеном рођеном сестром и сестром у Христу мати Нимфодором. Мати Нимфодора потиче из богомољачке породице која је у време комунистичке Југославије пуно пропатила. Њени родитељи ни у најтежим тренуцима и искушењима нису изгубили веру у Господа Исуса Христа већ су се увек молили, радили и творили и на пут извели шесторо деце. У време жестоког прогона Српске Православне Цркве њихова тројица синова одлазе у свештенике, две кћерке постале су монахиње, а једна кћерка је попадија. Од својих младих година у манастиру и у непрестаној молитви за цео род хришћански мати Нимфодора подсећа на стара времена када су многи Господа Бога заборавили зарад неких ситних личних уживања. Уз Божију помоћ, неко из невоље, неко из љубави, многи се данас враћају вери и посећују Божије домове. Навикнута на скроман и тежак живот мати Нимфодора се не жали, али имало би се шта у манастиру помоћи и урадити уз помоћ руку људи добре воље. Једном приликом је један државни чиновник видећи сестре монахиње рекао: „То су те сестре Митродора и Нимфодора које као Немањићи зидају". А оне све време свог овоземљаског живота зидају. Зидају кућу на небесима."
#твхрам #спц #причеизнезаборава #савасамрџић #матинимфодора #манастиррадошин
#tvhram #spc #priceiznezaborava #savasamrdzic #matinimfodora #manastirradosin
12 ноя 2021