дуже зворушливий фільм, особливо те місце де жінка з візком дров казала, що їй дуже болить не за своє вимираюче село, а за Україну (до сліз). Велика дяка Вам хлопці і вітання з українського донбасу.
@@ninathurey7602 , донецькі українці, що стежать за Черакщиною - земляки черкащани, що виїхали... 30% населення Донбасу переселенці з Галичини, Волині і Буковини в третьому - четвертому поколінні.
Ми дуже меланхолійна нація, все нам болить, всього нам шкода. Треба уяснити собі, що виживає тільки найбільш сильне, розумне, стійке. Це стосується людей, тварин, цівілізацій. Тому, або це все вимре безслідно, або виживе в новому вигляді, по-іншому - ніяк
@@user-hb5go3yn7i Абсолютно точно! Народ на Украине в большинстве своём самые набожные, трудолюбивые и талантливые люди, потому и стали лёгкой наживкой у лукавого ЯСТРЕБА ... Надо верить - шторм утихнет, МОРОК спадёт и очистится ЗЕРНО от плевел...
Як би я хотів, щоб в Україні було більше такої молоді, як Ви, хлопці. Дякую за Вашу роботу і за цей контент. Він виховую як людей молодих , так і старше покоління, яке думає своєю головою.
Чорні плями на екрані то забруднення матриці на камері. Такі наслідки зйомок в польових умовах, помітити ці плями в поході нереально, тому просимо сприймати за колорит та творчий задум)) Про втрачені матеріали з цього походу ми згадували ще в березні, багато що зі знятого пішло у небуття...
Та ну, така емоційна подорож у вас (як і завжди), що не до технічних нюансів. Ось чого насправді жаль, то це втраченого матеріалу. Вкотре дякую за те, що ворушите незручні для обговорення болісні пласти нашого минулого і нинішнього буття.
А мені якось і не хочеться нікуди їхати з країни. Я якось не літаю в мріях про якусь там "американську мрію". Звісно сумно за країну, яка не піклується за своїх громадян. Думаєш чи це дійсно країна твого народу? Все колись закінчується, а чи погано чи добре то вже буде видно від наших дій. Все що є сьогодні, то ми зробили і допустили разом. І ніхто крім нас нашу країну не буде розвивати. Хіба грабуватиме а в кінці ще й продасть.
І тут, і всюди - скрізь погано. Душа убога встала рано, Напряла мало та й лягла Одпочивать собі, небога. А воля душу стерегла. - Прокинься, - каже. - Плач, убога! Не зійде сонце. Тьма і тьма! І правди на землі нема! Ледача воля одурила Маленьку душу. Сонце йде І за собою день веде. І вже тії хребетносилі, Уже ворушаться царі... І буде правда на землі.
мало того що випуск дуже потужний, так ще й вірші Тараса Григоровича в коментарях! Доведеться діставати Кобзаря і перечитувати, бо це просто так не пройде)
Аще кто речетъ, яко люблю Бога, а брата своего ненавидитъ, ложь есть. Соборно[е] послание Иоанна. Глава 4, с. 20 Т.Г. Шевченко. "І мертвим, і живим, і ненародженим землякам моїм в Україні і не в Україні сущим, моє дружнєє посланіє!" "Раби підножки грязь Москви Варшавське сміття ваші пани Ясновельможнії Гетьмани..."
Учинилося в нас в Січі те, що після Галаганової і московської присяги товариству нашому голови лупили, шиї на плахах рубали, вішали та інші тиранські смерті завдавали. І робили те, чого і в поганстві за древніх мучителів не водилося: мертвих із трун багатьох не тільки із товариства, а й чернецтва відкопували, голови їм відсікали, шкури лупили і вішали…»
Дочка навчається в університеті. Так у неї запитують чи вона часом не з західної України, адже вона розмовляє українською і принципово відповідає українською тим, хто говорить до неї російською. Любіть і бережіть свою мову солов'їну!
Веду маленький канал на Ютубі і коли до мене дзвонять люди, то часто запитують чи я часом не з західної України. Я з Вінниччини і усі ми тут розмовляємо українським суржиком поки не їдемо до Києва чи Одеси. Сам колись працював в Одесі і розмовляв російською, але зараз розумію що Україні потрібні українці. Хлопці, бажаю вам міцних ніг, щоб могли довго блукати хащами без зупинки, наполегливості в тому що ви робите, і мільйони підписників, щоб якомога більше людей бачили ваші відео і дізнавалися про справжню історію України! Дякую що ви є!
Влаштувався на нову роботу, крім мене українською там розмовляв тільки ще один юнак, то деякі інші працівники думали, що ми з ним рідні брати, бо ми ж тільки в двох українською спілкувалися, при тому, що зовні взагалі не схожі.
@ Виталик Ко, бо вони не дивляться майже цей канал, їм птушкін, дудь, дурнєв, дорофєєва цікавіші та ближчі. Там і позитивні нотки розваг і глянцева картинка і по російськи, модно.
Харків до совітів був українським. Зараз не російський, а росифікований. Стрічаються в Харкові десятеро незнайомих українців і кожен решту дев'ять вважає за росіян, і говорить до них російською. Бояться харківці, після Голодомору й досі Бояться виявити себе як українці. Вітання Гончарівці, Основі, Леваді й Холодній горі.
@@Burbasv, і ніхто з вас в Вікіпедії не порився. Ні Великий Кохан-Верзун, ні сиромудрий Пройдисвіт. Одним словом бло-хери. Ота частина Брацлавського воєводства потрапила в склад раші лише в 1793 ? А чи потрапила: весь склад чиновників був з Речіпосполитої ще 35-50 років. Тому там, ті дивні, для центрального Подділя, наголоси на перший склад. Потоцькі виявляється не поляки, а русини з Потоку що в Словаччині... Ме'двин то для шлЯхтича. А 😎 для пияка - совіцкого, спокійніше коли Медви'н. In vino veritas! "Будь пороще і к тебе потянутся люді". Та й "риси" (антропологічні дані) обличчя і темперамент в "столяра" на диво галицько-польські.👍
Так, погортав я трохи кобзаря якось у 22му році і зрозумів, що з тих часів нічого не змінилось. Актуальність вірші не втратили ні на йоту. І це насправді сумно. Про те, краще став розуміти про що писав Шевченко - сумнівний плюс від війни(
Він перший з всіх підняв ліхтар, Щоб Україні світло дати. Його ми звемо всі Кобзар, Бо так зміг символом нам стати. Він себе в Україну вклав І нею жив він до останку, Тож все зробив, що в змозі мав, Надію дав нам для світанку. Його життя було складне: Був кріпаком, служив у пана. Тож мріяв він про головне: Про волю, як в часи Богдана. Та бачив, як народ страждав, Як панство все його гнітило, Тому про це вірші складав, Бо була в правді його сила. Картини гарні малював, Це його душу відкривало, Та Слово теж не забував, Щоб Україна оживала. Коли ж він вільну отримав, Поїхав знов на Батьківщину, Бо він за нею сумував, Так, як за матір'ю дитина. Побачив гніт та біль людський, Про це писав яскраві твори, Стан справ тоді там був низький, Бо занехаяли потвори. Тож він один у полі став Проти імперії цілої, Бо за Україну страждав Й душа була у непокої. Засуджен царським був судом, Відправлений до казематів, Та залишався прикладом, Творив і діяв він й з-за гратів. І до кінця життя свого Він все робив для України, Та не лякався нічого, Підняв дух нації й людини. Тобі вклоняємось, Тарас, Для України був ти Вчитель, Ти дбав про націю, про нас, Бо справжній був її Хранитель! Роман Нічік 9.03.2013
Дивився відео і мимоволі провалився в дитинство, коли дуже любив слухати вечірні історіі життя за совітів від моєї бабці. Вона згадувала, як це було працювати за трудодні.. І мені завжди було дико чути від людей тієї епохи, що за Сталіна було краще жити.. Тепер розумію, що це був Стокгольмський синдром, а не любов до влади! Вам низький уклін за такі відео, які описують Українську історію краще, ніж підручники за п'ятий клас.
Нарешті, новий випуск! Замислився, чому ж ваш контент так припадає до душі. І ось яка відповідь визріла: через людей, що ви зустрічаєте. Вони насправді є носіями української культури - такої різною, але разом з тим своєї, рідної; вони є фактично її душою (як та бабця чи столяр з села) і це відчувається. Чекаю з нетерпінням на подальші походи!
Ми теж обожнюємо випадкові зустрічі у подорожах, в них дійсно пізнається Україна. Не любимо домовлених зустрічей адже тоді в тій чи іншій мірі починається якась вистава, показуха.
Щиро дякую. Дуже сподобалось. Ви оживляєте історію, бо читати в книжці про якесь повстання то одне, а бачити могили людей, то інше. Як казав мій довоєнний знайомий мАсквіч : "Голодомор придумали националисты, не было его". А я відповідала, що в мене батьківський і материнський рід майже вимер і на могилки, замучених голодом, досі ходимо. Дякую Вам за ожившу історію.
Цікаве бачення історії - у спогляданні могил. Є історії у фотографіях через роки. Є традиційні засоби пізнання. Навіть це відео - як новий жанр сучасної історії, як відеоопис, який змінює літопис!
Обожнюю Черкащину, це така справжня сільська Україна. Схожа на Полтавщину, але більш "занедбана". А які там соковиті грунти :) ту ж землю їсти можна, як ото Ляшко. Хлопці, ви молодці. Дякую за музичне оформлення, прям дуже круто!
Дякую Хащам! Це справжня, сучасна Українська Культура! Любо глянути! Нас багато! Нам порібна наша Культура! Підтримуймо таких активніших Українців гривнею, щановне товариство!
ХЛОПЦІ ДАЙ ВАМ БОЖЕ ЗДОРОВЯ. ЩИРО ДЯКУЮ ВАМ ЗА ВАШУ НЕЙМОВІРНУ ПРАЦЮ . Я ВАМИ ПИШАЮСЬ І ПИШАЮСЬ ТИМ ЩО Я УКРАЇНЕЦЬ І МИ РАЗОМ ЖИВЕМО НА НАШІЙ БОГОМ ДАНІЙ ЗЕМЛІ.
Хлопці, щира подяка! Ви вийшли на високий рівень створення контенту і Хащами протидієте тому, щоб у людей в душах не виростали хащі.. В топ!. Чекаємо кожне ваше відео. Ще раз подяка і побажання здоров'я, наснаги, щастя! Бо ви того варті! З повагою, Дніпро, Вінниця, Львів.
Увы, у нас всё разворовывают. Недавно у нас в Запорожье реставрировали доходный домик, типа такой проект грандиозный делали, а в итоге всё разворовали и сделали уродство. Классика.
Щоб його відновити, потрібно щоб зацікавлені українською історією в більшості україномовні люди мали змогу подорожувати хоча б Україною. А коли злидні та щоденна турбота тільки про хліб насущний ширяться, не до відновлених маєтків. Звідси - немає запиту, немає й пропозиції.. Якось так, нажаль.
Зменшення і збідніння україномовного населення. Погані дороги і чиновники держиморди. Музей в глибинці це 💯% дотації. Реформа з ОТГ: - хочуть закрити лікарні, школи інші соціальні структури. І всі гроші підуть на убогі музеї в глибинці з відвідуваністю 💯 людей в рік...
Помер пан Іван 01.04.2024 року у шпиталі від отриманих 23.03.24 року ран під час обстрілу позицій поблизу Корахово Донецької обл.. Царство Небесне та вічна пам"ять Герою!!!
Попри втрату певної частини матеріалу вийшов неочікувано бомбовий випуск! Дуже цікаво подивитись на це все це вдруге, з інших ракурсів. Макс класно все зняв. Змонтували захоплююче. Супровід музичний просто топчик. Плями на об'єктиві тільки додали свій антураж. Та й мораль взята за основу впродовж сюжету була чітко і зрозуміло пережована і подана глядачу . Я в захваті) особливо від того, що мав нагоду побувати там з вами не лише віртуально) радий знайомству, дякую, що запросили і відрекомендували :)
Що сказати: сумно, але надія не вмирає ніколи. Україна ніколи не вмре. І не такі часи бували. А щодо мови то особисто я бачу навпаки, дедалі все більше і більше людей починають і бажають говорити українською. Криво-косо але намагаються. Стараються. Забув сказати спасибі за Вашу працю.
Дякую за подорож моїм рідним краєм. Я з містечка Христинівка, зараз Уманського району. Ваша подорож нагадала мені наші шкільні екскурсії Шевченківськими стежками.
А я - представник української діаспори у місті Миколаїв, слухаю ваші бідкання на 42:00 про змосковщені Черкаси та Київ і просто посміхаюся... гіркою посмішкою)))))
Годі бідкатися, добре що ви там є, виховуйте дітей-онуків розумних гідних та порядних українців і все ж постанемо з попелу. Я взагалі з Донбасу, моє рідне місто Ровеньки Луганської окуповане, а село Донецької області де я росла, елітою обирає опзж. Просто добру треба навчитися об'єднуватися та міцніти.
@@katrinfilipicheva7836 у мене з Ровеньок були знайомі, але давно з ними не спілкувалася, не знаю як вони. Може чули може знаєте Юрко Нищенко і два молодші брати двійнята Віктор та Сергій. Юрка звали парєньок із Ровеньок. Цікаво де вони, як вони.
В розділі на 45:07 - дуже надихаючий монолог про те, що ми залишаємо після себе. Оглядаючись на той спадок наших традицій, звичаїв, історії та культурних кодів, які пройшли такий важкий буремний шлях крізь заборони, утиски та гоніння і не зламались, тепер дуже сумно констатувати їх зникнення просто через споживацький та ментально збіднілий тип мислення величезної частини суспільства. При чому, гадаю, не лише української нації.
Дуже дякую за відео! У 80-х роках мені довелося побувати у Медвині. За програмою цивільної оборони якраз туди мав евакуюватися наш інститут у разі війни, і ми, переважно молодь, їздили туди подивитися. Пам'ятаю той дуже такий добротний льох. де мало б бути бомбосховище. Моя колега у сільському магазині тоді купила французькі парфуми Nina Ricci. Це було літо, десь червень, все було таке гарне...
Прочитав вдень про пана Івана Салату, дуже захотілося ще раз послухати його... пройшло пів дня поки нагода випала - і споглядаю а не віриться... так ніби то не правда, так і хочеться аби то була не правда... дивлюся і він для мене живий😔 Світла пам'ять цьому чудовому чоловіку, світла пам'ять українському воїну! Завдяки Хащам, тепер він буде для багатьох ще жити тут у відео
Несподівано! Приємно вражений, що згадали мене у своєму відео), і ресурси по млинам України. Хотів залишити посилання на карту млинів України і групу у фб, але схоже ютуб видаляє коментарі з посиланням. Дякую за Вашу роботу хлопці!
Так, нажаль ютуб видаляє посилання і багато коментів за певні слова ( часто взагалі мирні та цивільні).Дякуємо вам пане Ооександр і за вашу працю, на таких інтузіастах і тримається культура та пам'ять в той час коли чиновники з відділів культур організовують шароварні свята та несвідомо виховують нелюбов до всього українського.
Моя мама родом з Почапинець,де розвалений цукровий завод.А построїли його у 1835 році,німці і ті його не тронули,а наша влада розвалила у 2005 році.дідусь,що розказував історію краю мамин учитель історії Лаврега Михайло Теофанович,навчався у Львові,дуже цікавився історією краю і багато знає,ще на дворищі його батьків був музей.Мама щиро дякує вам ,що побувала з вами в її селі,і побачила свого вчителя ..
Суперово!Багато нових цікавих історій,якби в школі у мене був такий вчитель з історії як Вовчик я б напевно полюбила цей предмет,дуже цікаво розповідає,велика подяка також Максиму ,завдяки якому можна бачити всю красу,всі дрібниці походу,горжусь вами і велике дякую за вашу роботу,з нетерпінням чекаю на наступні відео🇺🇦
Не знають українці своєї історії, не цікавляться, не роблять з того висновки - ото й маємо такий занепад. Дякуємо, хлопаки, за гарний екскурс, за мандри, за позицію, за українськість!
Хащі, Ви дуже надихаєте! Після ваших відео хочеться брати ноги в руки і просто йти. Завдяки вам, почала по іншому дивитися навколо, помічаючи красу і частинки історії в таких місцях, на які раніше не звертала увагу. Щиро вам дякую, тішуся, що натрапила на ваш канал)
Панує думка, що українці надто толерують своїх ворогів. Напевно, українцям треба ставитись до своїх недоброзичливців хоча б так , як вони до нас - тоді нам(українцям) ціни не буде!
Будище бо "будуть люди іще, будуть ще" і наголос на першому складі. Так казали місцеві щодо історії виникнення назви села Будище на Лисянщині Черкаської області.
Наголос в назвах на перший склад, не притаманний "літературні" українські мові. Наголоси на перший склад є в Ческо-Словенсько і Польщі. Тобто для країн корінним етносом для яких є Русини. Але ж Русини в минулому жили до Росі і меж Чернігівщини. Тому залишився наголос на перший склад. А на рахунок народних пояснення і радянських: на скіфські могили кажуть козацькі, а Змієві вали зроблені за Трипілля, радянські історики трактують як побудовані за "Київської" Русі. Пояснення "Хащів" більш наукове: тих Будищ в Україні більше 3 - 4 десятків. А" будуть люди іще" в селах... То досить сумнівно.... А Орли круто, а ҐанжалІ'вка- тут є пояснення: ґанж жила. Жили козаки каліки біля церкви, що в гору "пішла"- провалилася. Монастирок- хутір котрий був куплений дідом Богдана Хмельницького. Там, за деякими істориками, народився Богдан.
Дякую за дію як пошана Шевченку Тарасу, щоб не забувалося все наше для нас. Часто владний офіціоз відбиває таку просту ініціативу, яка насправді є найдорожчою. Щасти. Будьмо! Молодці, панове.
Дуже крутий та якісний, та що найголовніше український контент саме українською, дякую. Та ще хочу зазначити про неймовірну якість відеозйомки, яка повністю передає реальну атмосферу зникаючої України.
Привіт! Дякую за чергове чудове відео! Я донеччанка і хочу вставити свої пʼять копійок щодо контрастів на Донбасі - після Голодомору в наш постраждалий, ледь живий край завозили багато совєтів, росіян з їхньої глухомані… Маю припущення щодо впливу цього чинника на всі подальші соціо-культурні та гео-політичні процеси. Так, дійсно, тепер в нас багато хороших, інтелігентних і навіть національно свідомих людей, але й рагулів, матір божа, повно, і після окупації та скрути 2014 року все прибуває і прибуває, не знаєш вже, куди ся діти від них
Своїм прикладом ви вже робите багато для популяризації української культури, а це зараз не мало! Дякую вам за таке цікаве відео, завжди з нетерпіння чекаю нового.
Дякую, хлопці, за цікавезне відео і окремо - за увагу до Медвинського повстання! Приїжджайте ще до Медвина, а також до Богуслава, завжди будемо вам раді!
Дякуємо ще раз за теплий прийом. Медвин вартий окремого фільма. Нажаль ми про повстання нічого толком не розказали і не показали так як і про Медвин в цілому, все через брак часу та той технічний збій що вибив нас з колії.
Хлопці --- ви правильну справу робите. Окремо дякую за Пройдисвіта, також дуже позитивну та корисну справу робить, бо без села і землі не буде України.
Дуже шкода, що ви не заїхали на Черкащені в місто Канів на Чернечу гору там де похований зараз Шевченко, дуже красиве місце і поряд багато цікавого, наступного разу обов’язково заїдьте!💙💛
Велика подяка хлопці за просвітницьку роботу нашої забутої історії "хто не знає свого минулого, той не має має майбутнього" і болить мені за Україну,чому на долю нашого народу випадає стільки страждань і по нині,коли це закінчиться...
Хлопці, які ви молодці! Дивилась і плакала. Коли вже ми порозумнішаємо і оберемо собі нормальних українських державників, а не хитрих інородців, які прикидаються патріотами, нічого не хочуть і не вміють ніж красти і обманювати ? Вітання вам усім з моєї рідної Черкащини. Чекаю наступних сюжетів.
Перепрошую, а як ваше ім'я записане в офіційних документах. Дуже гарне старовинне ім'я. Ликеря, Домаха, Степанида, Юстина, Маланка, Міля, Михайлина....
Ого, "хащі" добралися і до моєї малої Батьківщини - Богуславщини! Завітайте і в Богуслав, тут гарно, саме з мого міста Іван Сошенко, який допоміг викупити Шевченка з кріпацтва
Дякую, за всю Україну. Захоплююсь вами, хлопці. Дивлюсь ваші фільми, і так, як у тої жінки: " Душа болить за рідну Україну". Здоров'я вам, миру, добра.
Я з Лисянки. Ці села мені рідні і знайомі з дитинства. Дивилася на одному подиху, і не без сліз. Шкода, що не захопили і Лисянку - там є в чому покопатися - трагічна історія, змієві вали і кургани, видатні відомі люди, чумацьке і козацьке коріння, герої і комуняцькі зрадники. І ковбаса по 2.20.
Назва містечка Лисянка походить від річечки, що впадає в Гнилий Тікич між автостанцією і пам'ятником загиблим в ВВВ. Ця річечка має початок з під Лисої гори. Три струмки текли від Ґанжалівки і Орлів і зливалися до купи коло кар'єру, що за старою скотобазою ( не бойнею). В 70-80 роках в лісі в ній люди ще купалися. Потім міліоратори понароблювали гребель. Думали, що будуть ставки... Але ставки позамулювалися і замулилося багато джерел. Греблі ж весняною водою попроривло. В результаті ні річечки ні ставків.
Доля 1858 Ти не лукавила зо мною, Ти другом, братом і сестрою Сіромі стала. Ти взяла Мене, маленького, за руку І в школу хлопця одвела До п’яного дяка в науку. - Учися, серденько, колись З нас будуть люде, - ти сказала. А я й послухав, і учивсь, І вивчився. А ти збрехала. Які з нас люде? Та дарма! Ми не лукавили з тобою, Ми просто йшли; у нас нема Зерна неправди за собою. Ходімо ж, доленько моя! Мій друже вбогий, нелукавий! Ходімо дальше, дальше слава, А слава - заповідь моя.
Неймовірне, захоплююче, з душею зняте відео. Щоразу із Вами я поглинаю в себе, малесеньку, але вагому частинку української історії, як завжди, хлопці, Ви круті!