Коли почалося повномасштабне вторгнення, я навіть зраділа, що досі не маю дітей. Мені би довелося піклуватися про їхню безпеку, та боятися за власне життя. А так що буде то буде.
А я якось десь в коментарях читав щось на кшталт "я ніколи не хотіла дітей і була чайлдфрі, але тепер хочу народити дитину і виховати її найвеличнішим русофобом".
Небажання брати на себе відповідальність і нехотіння дітей - принципово різні речі, які у молодому мозку переплітаються. Та коли вам буде за 30 і у вас не буде дітей, є вірогідність, що ви зрозумієте, що це був самообман. Джерело: 32 річна людина, що не має дітей і не хотіла їх раніше.
@@eastern2687 Ну бачите, як кому. Я в 33 остаточно зрозумів що не хочу заводити дітей. Бо до цього жив за принципом"Всі ж вимагають хотіти, треба не бути білою вороною." Народження дитини це найсерйозніше що можна зробити. Відповідальність колосальна, а продають це все, ніби щось типу завести котеня. Як це просто весело, "Радість, рожеві поні, веселка". І ні яких проблем. Реальність ой як відрізняється😌 А назад не відмотаєш, а якщо ще піддався "Гормональній рулетці", під назвою "Кохання", а людина тобі психологічно не сумісна, взагалі капець. Кожен має добре обдумувати, чи готовий на таке, бо діти ні в чому не винні. Не винні в тому що дорослі, не хотіли думати головою. Вони не мають страждати в не щасливих сім'ях. Це лише моя особиста думка, яка не претендує на істину.
Мені скоро 33, заміжня. Живемо в 1 кімнатній квартирі з кроликом, хочемо кота, ігрові мощні компи та PS, хочемо зробити ремонт, поїхати у подорож Україною та світом. Потім хочемо свою 2 кімнатну квартиру і собаку і ще багато чого. Можливо в 50 я захочу всиновити дитину) Мій чоловік погоджується що діти це дуже велика відповідальність і ще більш багато витрат, тому планування дитини для нас не на часі)
@@ZhuCHARka вам напевно попадаються князі із славетного роду, які без нащадків ніяк не можуть) Пощастило то так, але я одразу сказала свою позицію і ми про все домовились) Бажаю вам знайти свою людину🤗🥰
Парадокс: люди, які дійсно переживають за психілогічне, економічне становище в сім'ї не заводять сімей і дітей. Неблагополучні особи так і хочуть плодитися
Тут насправді легко пояснити. У людей з благополучних сімей не було здорової моделі сімʼї, у них важче з саморефлексією та оцінкою того, що треба дитині. Вони в спробах отримати любов та турботу рано вступають у статеві стосунки, через відсутність сексуальної освіти рідко використовують засоби контрацепції і думають, що створити власну родину у такому віці - гарна ідея, бо дитина любить тебе безумовно. У здорових сімʼях люди бачать, яка це відповідальність у всіх планах і більш обдумані у таких вчинках. От і виходить в массі травмоване суспільство, яке не хоче пропрацьовувати свої травми і створює їх дітям, коло замкнулося.
Я маю вже дорослу дитину. Я люблю свого сина, він виріс чудовою людиною. І дивлячись на усіх моїх знайомих, у яких є діти, можу сказати, що у порівнянні з ними, у мене взагалі не було проблем з моїм сином ані у дитинстві (він навіть зовсім малям ніколи не пісявся у ночі, не було проблем з горшиком, не було проблем з соскою (привчання/відвикання чи буть чим, з чим зтикаються більшість батьків), ані у підлітковому віці, в нас так само були чудові довірливі відносини. Ані проблем у школі, де в нас була єдина домовленість - бути відмінником від нього не потребую, але щоб без 2, краще і без 3, і щоб у школу за поведінку не викликали, окрім планових батьківських зборів. І зараз він самостійний хлопець. І все ж, ще раз через це не пройшла би. І фінансово діти - це розкіш, і все одно навіть на досить самостійну дитину часу потрібно дуже багато. Та теж помітила, що пари в яких дітей немає, живуть вільніше і більш щасливі. І єдині, хто їх постійно доймає питанням "коли вже народите", це ті самі виснажені, втомлені, більш фінансово обмежені люди з дітьми. Навіть таке відчуття, що вони це роблять від заздрощів, типу "мені/нам погано, і тобі/вам має бути погано", бо усім іншим немає діла, коли ви народите та чи бажаєте взагалі.
Ну по вашим описам, дитина у вас одна на мільйон. ☺️З таким рівнем везіння спробуйте себе в лотерею 😌. Ще вражає поміркованість і мудрість ваших поглядів🧐🤘
Питання про дітей/шлюб найбільше люблять ставити не особливо щасливі і забезпечені. Іншим вистачає такту і розуміння щоб не пхати свого носа в чуже життя. Мій двоюрідний брат одружився з дівчиною зі села з скромної родини. Якось в гостях побачила її сестру - вони дуже скромно живуть з чоловіком і вона вагітна втретє. Для мене це дивно, але це її діти, я їх не годую і це не моя справа. Моя сестра попитала в знайомих за одяг та іграшки і ми віднесли їм. Я не уявляю щоб я роздавала поради лядям що в них і так є діти для чого більше. А от бездітних постійно допитують і ще й повчають і засуджують. Якось чула що Радянський Союз називали країною непроханих порад - це точно.
@@dagnytaggart2027 давать советы в стране советов довольно логично, не правда ли? А ще в совку партія вимагала розмножуватись, по можливості стимулюючи житлом, а на деяких посадах без дітей кар'єрний ріст був неможливий.
Дивно, що маючи прекрасного сина, якби повернути час, то обміняли б його на своє більше матеріальне забезпечення та вільний час. Впевнені, що прогулявши більшу частку свого життя, проносивши дорокшу тряпку чи подарувавши унітазу більш якісне г...но, були б щасливіші?
А ще мене дивує, як люди заперечують фінанси. Гроші - це не щастя, але гроші це безпека. Гроші - це можливість робити скрінінги в хорошій клініці, купити вітаміни і якісний одяг для вагітних. Гроші - це можливість не ішачити з пузом. Гроші - це пологи без акушерського насильства. Гроші - це приїхати в свій дім і знати, що власник не виставить тебе з малюком, коли схоче. Гроші - можливість бути з дитиною роками, якщо вона буде хворобливою або найняти няню і будувати кар'єру чи бізнес. Гроші - це можливість піти до психолога, масажиста, стоматолога після виснажливої вагітності і не вигорати. Гроші - це не мордуватись з дитиною в маршрутці. Гроші - це якісні і безпечні дитячі речі. Гроші - можливість годувати дитину якісною їжею. Гроші - це гуртки і конкурси по країні і за кордоном. Гроші - це брекети, хороші окуляри чи здорова спинка. Гроші - це відсутність спогадів про голодне дитинство і пригнічених, запарених батьків. Гроші - це коли не соромно покликати друзів в гості, а твої сусіди не алкаші, атмосфера дому не гнітить. Гроші - це багато спогадів, де вся родина на морі чи в горах. Гроші - це хороша освіта і не обмеженість географією, де цю освіту здобувати. Гроші - це коли на дн дитині не дарують куртку чи чобітки як щось незвичне. Не найголовніше, але дуже важлива штука.
Моя головна причина ніколи не мати дітей це те, що я не хочу повторювати своє тіло. Також для мене дуже важлива свобода, я ніколи не хочу бути прив’язаною до іншої людини
😂і сміх, і гріх Я теж помічаю, що у бідняків неосвідчених по 10 дітей, а інтелігенти вряди годи хоча б на одного наважаться. Тому людство котиться у вигрібну яму😅
@@mariehizz2039 Це природній закон, чи як би то сказати. Коротше, чим менше часу батьки приділяють дітям - тим більше дітей вони народжують. Слони, мавпи або люди народжують не багато дітей, і піклуються про них, а черепахи або риби - дофіга, і забувають про них зразу після відкладання яєць/ікри. Це не наш винахід 😁
@@mariehizz2039 Це тільки здається так, бо загальна картина виглядає страхітливо і здається, що кругом так. Та все ж, ті яких ви називаєте інтелектуалами(освідчені, рефлексуючі) створюють умови для загалу, хоч і точково, для виховання все більш адекватних людей, бо створюють ці умови для себе для безпечного і комфортного життя. Перелік цих умов і можливостей бескінечний і за рахунок них неадекватні стають більш адекватними, бо мають можливість спілкуватися з кимось окрім своїх батьків.😉
Не любити дітей - це доволі нелогічно. Натомість раджу поважати людей, котрі дітей люблять і все одно своїх принципово не мають. Ці громадяни - дико відповідальні люди з робочою головою на плечах.;) Але трясця, це звучить так, мовби я зараз почала вихвалятися громадянською позицією... Тож даруйте.
Я недавно почула історію від одної жіночки яка пропрацювала на заробітках більше 26 років щоб її донька ні в чому не нуждалася і нколи не жила як вона. І щоб могла статися? ЇЇ донька і вона живуть в кімнаті хостелі який надала їм Польша, працюють на одній роботі десь на складі і в доньки є маленька дитина.. просто життя в дупу... мені шкода цю жінку бо вона так довго працювала але не зуміла дати донці найголовніше. Після її історії я стала ще вдячнішою мамі що вона ніколи не іздила по заробітках і навчила мене багато чого хїоч наше фінансове становище було зовсім не найкраще вона ніколи мене не кидала заради того щоб в мене був найкращій айфон чи більше цяцьок
Так, це насправді дітям і не так і потрібно. Я ще не чув щоб хтось з моїх знайомих звинувачував батьків в тому що він через них бідний чи ще що ь таке.
Бiльше всього коробить вiд iдiотiв колгоспних психологiв, якi авторитетно розказують про травми дитинства в чайлдфрi. В мене були (й зараз є) прекраснi батьки, якi чекали мого народження як свята. Але сам я сприймаю iдею дiтей, як щось абсолютно чуже для мого бачення свiту. Не хороше чи погане, а просто нецiкаве, абсолютно зайве для мене. Все одно що танцiвнику дивитись як фарба сохне чи слухати Баха, якщо ви ненавидите класику. Мабуть справа в тому, що я не розумiю й нiколи не зрозумiю концепцiї продовження життя. Коли я помру, мене бiльш не буде, все скiнчиться повнiстю, й хоч би я наплодив армiю, це нiчого не змiнить. Люди, як я розумiю, захищаються вiд смертi дiтьми. Ну що ж, хай будуть щасливi з цим, тiльки б поважали моє право.
Незважаючи на те що мене завжди хвалять, що гарно ладнаю з дітьми. Маю чудові відносини з племінниками і похресниками, які вважають мене другом. Хоч мені через це постійно кажуть люди, "Ти будеш хорошим батьком. Давно своїх пора", я б своїх не хотів би заводити. Я страждаю страшенними головними болями з судомними нападами, тому мені потрібен спокій, режим сну і харчування. А діти це мале стихійне явище, торнадо, ураган і т. д. ☺️ Ну і + я інтроверт, спокій для мене золото. Я роздовбай пофігіст, якому не вистачає відповідальності, роками дорослий, а по суті мозком підліток😆
@@beauxarts1386 Та ні☺️. Просто не жонатий і тривалий час не мав серйозних відносин. А коли родичі знайомі кошмарить щодо дітей, логічно спочатку женитись, а далі приступати до процесу створення😌
До речі мене теж дуже люблять діти не знаю чому з ними весело гратися і прогулюватися десь у парку але ставлюся я до них не як то дітей а як до тваринок і мені всі говорять " тебе діти так люблять не задумувався про своїх власних?" А мені взагалі 15 які діти агов .. Тай брати таку відповідальність я не сильно хочу.
@@user-rm1qc4qy7l Тоді це дуже хитрий хід. По-перше жінки можуть на щось сподіватись і ви даєте їм надію. Це дуже, дуже боляче. По-друге, все одно все може статись незаплановано. Невже кините жінку з власною дитиною?
А помітили чим більше на тебе тиснуть, змушуючи женитись і завести дітей, тим сильше ти опираєшся, і впевнюєшся в своїх поглядах. Навіть найменші сумніви зникають, ти як та пружина, чим більше тиснуть - тим сильніший опір. Чи то тільки в мене так? 🤔 Але тих хто наважується створювати нових бандерівців☺️, безмежно поважаю. Ви круті💪🤘
@@likaanisicha3432 таке не можна питати у жінок(По ніку ви думаю жінка)☺️ Скільки вам років? Бо мені знадобилось 33 роки щоб це в собі зрозуміти. Що не маю бажання заводити дітей.
В мене є дитина 6 років, і коли почалась війна я видихнула, що не маю дитини до 3 років і я не вагітна. Бо це саме той період коли матір з дитиною є абсолютно залежною від інших та беззахисною. Але в цілому при всій мегавідповідальності, яка падає на ваші плечі при народжені дитини я можу сказати, що мабуть вперше в житті полюбила когось більше ніж себе, і це дивовижно.
На початок війни сину було 8 місяців, але думаю, що мені було не так важко, як коли дитина старше й все розуміє. І попри все, любов до дитини підтримує навіть у війну! Ростіть здорові)
Всі пишуть про фінанси і я згадала одну історію. Пам'ятаю два роки тому я влаштувалась нянею в дуже забезпечену родину, їх квартира була настільки грязною, що у мене від шока дихання перехопило, це був буквально склад різноманітних речей які були у міксі із сміттям, при цьому це була 5-кімнатна квартира, я навіть в туалет там не могла сходити бо все було в прямому сенсі в 💩і власниця сором'язливо сказала, що її чоловіки не привчені прибирати за собою бо вона їх розбалувала. Я була в шоці. Мене зацікавило ким вони працюють і виявилось що вони приватні підприємці які мають по місту близько 5 ресторанів (відомі люди), я закрила на це очі (була студенткою, хотілось працювати), познайомилась із їх дітьми і у мене виник ще більший шок, максимально розбещені діти які принесли із школи листівку показали пальцем на назву і сказали:''Хочу туди'' через хвилину їх мама вже телефонувала і домовлялась про зустріч 😅 Вони навіть не звернули на мене увагу. Я зовсім недовго з ними попрацювала і пішла. Мої рожеві окуляри були зняті і я зрозуміла, що справа не у фінансах, можна не мати багато грошей але виховати достойну людину а можна мати багато грошей і виховати типову ''золоту молодь'' 🫣
Можна виховати достойну людину, яка все життя буде робочою худобою і гарматним м'ясом для розбещених олігархів. І якщо у цієї достойної людини буде не дай боже хоч крапля розуму, вона прокляне тих, хто привів її у цей світ безвихідного страждання, в кінці якого є лише смерть.
Чому ти ще живий! Не проклинай тих, хто тобі дав життя, а краще випий отрути і покінчи з цим лайном, яке тобі не до вподоби, бо тобі ніхто не винен, що ти нездара і безтолоч!@@Webdiver1978
Я не вважаю себе чайлдфрі, але я непереношу дітей і завжди їх непереносила та намагалася триматися подалі. Звісно якщо вони на безпечній відстані від мене і не втручаються в мій особистий простір, то я ставлюся до них нейтрально. Я ніколи не задумувалася про те щоб мати дітей, мене це ніколи не цікавило. Якби інші про це мені не нагадували, то я взагалі на це нереагувала та навіть не розуміла б що у мене є така функція організму. Я люблю самотність і не збираюся ділити свій особистий простір з кимось та створювати собі проблеми на рівному місці. Я не збираюся терпіти незручності та проблеми пов'язані з дітьми. МЕНІ ЦЕ НЕПОТРІБНО І НЕ ЦІКАВО! У неме повністю відсутній інстинкт розмноження і я взагалі через це нестраждаю- навпаки, я розумію що я вільна від проблем та нервів з цього приводу. А тих людей, що намагаються нав'язати своє бачення життя і "що діти це обов'язково" я вважаю заручниками нав'язаних їм переконань. Я вільна людина і не збираюся вирачати свій час та ресурси на те що зробить мене вразливою та нещасною.
Відкрию Вам страшну таємницю щодо інстинктів. Люди мають аж один! Коли ми бачимо когось, хто для нас приємний, то на якісь мікросекунди підіймаємо брови. Причому це працює тільки щодо тих, кого ми певний час не бачили. Та й усе! Вся решта - це вивчена поведінка. До речі, мені подобається Ваша вивчена поведінка. Вона цілком щира! Ловіть плюса до карми!;)
@@sapriniti і то це не інстинкт, а рефлекс Інстинкт це запрограмована поведінка, яка властива всім представникам виду, всім без винятків. У людей немає жодного такого патерну поведінки. Серед людей повно чайлдфрі, самогубців і тд, нема у нас ніяких інстинктів, тільки рефлекси
Я підтримую та з розумінням ставлюся до тих, хто не хоче мати дітей з тих чи інчих причин. З більшістю коментарів я погоджуюся. Я якось вже писав та повторюся "Дал бог зайку, даст и лужайку" це найтупіше що я чув. Щоб зачати та народити дитину мозок не потрібен, взагалі. А от виростити її нормальною людиною, це та ще робота.
Мені 28 і я хочу дітей але... 1. В моїй країні війна і я не розумаю як можно було нарождувати біля лінії розмежування а потім коли я питала як дитина реагує на вибухи казати "так малий дуже боїться навіть заїкався попервах" і посміхатися при цьому, неадекватні люди 2.Біля моєї країни країна терорист з купою фашистів які додовбалися до нас (аони такими були і раніше просто це було помітно не всім) 3. Я не маю стабільної роботи при цьому я маю багато роботи яка мені подобається і на якій я непогано заробляю, я не знаю как вписати в цей графік дитину коли я і приготувати не завжди можу і тоді ми з чоловіком харчуємося чимось зі приготованого в магазині 4. Коли люди планують а частіше ті хто не планують дітей вони сприймають це як дитину тобто маленьку іграшку якій буде класно накупити красивих речей і бавитися а ще та же усі роблять то чтому б і ні. Я не вважаю нарождення дитини тим що я буду мати дитину я вважаю що це нова людина яка не так довго відносно всього життя буде справді дитиною і в тебе є 10 + - років щоб створити особистість наповнену не комплексами а готовністю прожити успішно і щасливо своє життя. Чому 10 років? тому що все що засвоюється фундаментально частіше всього у віці до 10 років( це просто цифра з моєї голови а не чимось підкріплений факт) 5. І навіть якщо ти виростиш людину а не закомплексовану з дитячими травмами особу не факт що вона не зустріне "кохання всього свого життя" через яке все піде шкереберть або компанію "друзів" в пвдлітковому віці 6. Хвороби, я буду страждати все життя якщо моя дитина буде вимушена мучатися з якоюсь невиліковною хворобою. Я б не хотіла собі такого життя і точно б нікому не побажала( крім росін звісно. Вони повинні горіти у пеклі) 7. На планеті стільки дітей які потребують сім'ю, я пропонувала чоловікові взяти дитину яка може втратила батьків через війну, але він котегорично проти через нашу нестабільну роботу, боїться що не зможемо дати дитині якихось матеріальних речей які вона потребуватиме якщо втратимо роботу і будемо вимушені працювати з меншою зарплатнею, він зростав в такому і хоче щоб його(або прийомна)дитина не проходила такий самий шлях коли батьки не можуть дозволити ні нормального харчавання ні нормального одягу, а зараз світ ще залежніший матеріального Є ще пункти але вони не такі важливі і думаю що так багато все одно ніхто не дочитає)
Повністю згодна з вами. Проте хочу сказати, що коли люди говорять про якусь страшну річ і посміхаються це швидше за все захисна реакція. Саме тому за час війни з’явилося стільки жартів та пісень, люди не можуть постійно горювати та плакати ( можна зійти з розуму), тому хоч трохи скидають стрес через чорний гумор чи не зовсім адекватну реакцію на погані події.
Я просто не розумію, для чого мені доповнення проблем...типу, коли намагаєшся створити довкола себе комфорт і досягаєш мети, а тут важіль на шию. Я швидко втомлююсь з дітьми, вони просто дратуют тим, що не розуміють, коли ти хочеш відпочити від них, не готувати те, що їм саме зараз хочеться, тому що й собі не завжди є час приготувати. Діти ще можуть хворіти - це стрес, оскільки діти більш чутливі. Вони знаходять всякі небезпечні ситуації для себе. Перспектива пологів взагалі лякає (я не хочу ніяких токсикозів, болів - ітак, щомісячних спазмів вистачає). Я не розумію, нащо воно мені, я пам'ятаю, як витріпала нерви батькам - собі такого б не побажала. Для мене це, як взяти кредит, коли в тебе достатньо грошей, тільки для того, щоб бути комусь винним. Це лиш моя точка зору, у кого є ресурс (фінансовий і моральний) на дітей і вони комусь дійсно приносять щастя - це добре, хай у таких тільки народжуються...бо, багато дітей з хибними цілями народжують(
Усе перелічене +мене бісить що сім'я і інші з старшого покоління твердолобо впевнені що я матиму дітей а кажу що не хочу бо недоросла і не зрозуміла який це кайф, більше того вважають що це обов'язок кожного мати дітей а коли я казала що не хочу їх(принаймні рідних) то на мене бувало дивилися так наче я побажала собі спід
@@blackhistory6442 Отож-бо! Що робити зі своїм життям, маєте вирішувати Ви. Я, скажімо, скоїла чималу дурницю, бо послухалася колишнього й махнула з дому до Польщі, а нині мушу думати, як саме повернутися. Сама. Одна, трясця, як вітер у полі. Проте я собі способу доберу, бо знаю, що повернуся, навіть якщо встигну тільки на Щекавицю. А тут ідеться про принаймні два десятиріччя дикої відповідальности, причому перше - це взагалі час, коли хочеш повіситися, щоб виспатися. Не можна слухатися чужої думки, коли йдеться про наслідки для тебе! Тож не повторюйте моєї помилки. Ви маєте рацію щодо себе.;)
Тому що працювала аніматоркою 11 років. Тепер знаю скільки сил і уваги треба вкласти щоб добре виховати дитину. До того ж суладно продовжувати їх любити, коли один з десяти таки вдарить тебе кулаком в почки вбо помацає за сідниці. У невігласів батьки такі ж. І вони вважають себе кльовими.
ох, дякую що я не одна така, і бісить коли кажуть, та народиш зрозумієш, то в тебе свого немає, діти квіти життя і тд... я занадто люблю свою свободу, і краще в мене буде купа домашніх тварин чим діти
Ніколи не хотіла дітей. Я їх і не дуже люблю і розумію яка це величезна відповідальність. Одночасно не маю статків щоб дати їй гідне майбутнє, і не бажаю щоб хтось ріс в злиднях і не мав освіти, працював на ненавистній роботі і ненавидів своє життя (як це було зі мною). До того ж світ котиться кудись не зовсім туди і я не хочу щоб дитина підросла і спитала мене - мамо, нащо ти мене народила.
Ідеальні аргументи: мені лінь, народжувати це страшно, болісно, чому б не завести Вам коней))) Своїм родичам кажу: вот ви нас народили, і що Ви щасливі? - Чому мені народжувати, Ви бажаєте мені НеЩАСтя?(Я, моя мама, і бабуся були зачаті "по зальоту") Буду користуватися
Повністю погоджуюся з вами. Я теж не хочу ніколи ніяких дітей. А в нашій сім'ї всі заводили дітей не по зальоту, а по "правилах"- одруження а тоді діти.
У 26 не було жодного разу, коли я б хотіла і уявляла з радістю батьківство. Я у холодному поті прокидалася після кошмарів, в яких мені кажуть, що я вагітна. І, як не дивно, в своєму житті зустрічала хлопців, які дуже хотіли сім'ю та дітей, мій наречений також вважає, що вдасться мене з часом вмовити 😅. Я б із радістю займалась вихованням людини 3+ років і, можливо, погодилась би на варіант, коли 9 місяців виношує і народжує батько, а я - навчаю її життю, піклуюсь про її ментальне здоров'я і просто є кльовою матусею, що шарить у сучасних мемах, а до цього - будь ласка, не турбуйте мене 😂 Що ще бісить, то це відношення оточення з позиції "коли" будуть діти. Доводиться кожного разу виправляти на "якщо". ;)
У мене аналогічні погляди. Було б дуже круто, якби чоловіки могли вагітніти та народжувати дітей. Я б з задоволенням їх виховувала, була крутою мамою і все таке інше. Але лише думки про токсикоз, небезпечні ситуації під час вагітності та пологів, патології, хвороби, постпатрум депресія і все таке інше - це точно не мо історія. Мені 33 роки, і з такими поглядами я живу як мінімум 10 років, якщо не довше.
@@nataliyavlasenko Якщо вас турбує тільки період вагітності, то є сурогатні матері. Звісно, якщо в вас є на них гроші. В мене є дуже сильно молодший брат, і повірте виховувати та бути крутим батьком з деякими дітьми це просто ад. Тому про "задоволення" від виховання - це рожеві окуляри. Може пощастить, а може і ні.
• Я надто лінива, щоб виховувати дітей • Я надто агресивна, коли біля мене починають плакати діти (я взагалі пасивно-агресивна) • Я дуже чутлива до болю, тому пологи для мене це 💀🚨⚰🚫⚠☠❌ • Я надто страшна, щоб якісь хлопець/дівчина звернули на мене увагу (я весь час сижу дома, в мене нема друзів ні в реалі, ні в онлайні) • В мене немає можливостей і ресурсів для виховання дітей Якщо і станеться диво, в мене з'явиться партнер і захочу якусь малечу, тоді я візьму когось з дитбудинку
Ви не одна така. Я теж типу того. І в мене немає ніяких друзів- я їх непотребую та й інші люди мене просто невитримають. Мені дуже тяжко тривалий час бути поруч з кимось- я люблю бути на самоті. Хоча до недавнього часу у мене був друг і ми прекрасно спілкувалися в інтернеті та по телефону, але я так і ненаважилася пустити цю чудову людину в своє життя. От лише тема дітей нас завжди заводила в глухий кут- в цьому ми абсолютні протилежності. Хоча в мене є всі можливості для цього, я сама нехочу! Навіщо мені проблеми. Та й мені шкода витрачати свій час на когось іншого- лише на себе. Я бажаю вам всього найкращого і вірю що свої недоліки ви мабуть перебільшуєте. До речі, якщо у вас є можливість займайтеся спортом або просто гуляйте на природі- це бадьорить та піднімає настрій.
@@lonelycat2129 дякую, я теж бажаю вам всього найкращого, можливо і перебільшую, просто дивлюсь об'єктивно на те, яку реакцію в мене викликають діти і їхня поведінка, аналізую і роблю висновки щоб я зробила б, як би це була моя дитина
Ніяка Ви не страшна! Нормальну людину завжди цікавить не лице, а особистість. Пошукайте собі щось цікаве! Не для когось, а для себе. Й не турбуйтеся, від цього Ви дітей не почнете різко хотіти. Просто часом варто врізноманітнювати своє життя!;)
1 етап вагітності 2 пологи 3 шанси народити хвору дитину 4 жорстоко народжувати дитину в цей світ. 5 перенаселення, у нас і так багато проблем з екологією в т.д 6 навчання 7 гроші 8 лінь, я хочу робити для себе, а не для когось. 9 мої псих проблеми через мою мати 10 дітей не люблю. 11 той факт, що мені намагалися вталдичити, що треба народити дитину і т.д Це те, що я одразу так згадала 😅
Я не хочу дітей бо я їх не люблю. До речі з гормональної точки зору вагітність схожа на паразитизм(типу як глисти😅). Організм жінки усілякими способами намагається позбутися клітин що активно розвиваються(схоже на механізм імунітету, до речітому на ранніх термінах часто бувають викидні) а плод у той час виділяє гормони щоб притупити реакцію організма(з симптомів: постійно хочется спати, їсти, важко вирішувати якісь задачі(навіть просте порахувати гроші). Навіть раніше до того як я дізналась все це про гормони, то не хотіла дітей але було цікаво побути вагітною, типу що вони відчувають. Але зараз чесно асоціації з вагітністю як з клубком глистів всередині тому діти - ніколи.
Особисто я під час вагітності почувала себе краще ніж до. Такого приливу енергії, щастя, бажання щось робити, розвиватися, змінюватися в мене ніколи не було.
Хлопець, 34 роки. Не хочу дітей і ніколи не хотів. Знайшов гарну дівчину і вона хоче. Якщо я остаточно відмовлюсь від дітей то вона зі мною попрощається. Зараз в моїй країні війна тому поки що це питання на паузі. Аргументи за та аргументи проти загалом базові, нічого нового та особливого. Я просто терпіти їх не можу, я не хочу витрачати час на них, не хочу чути визги, не хочу в сім'ї потім опинитись на третіх ролях, не знайшов відповіді на питання "діти шо б шо?". В неї аргуменяти про те, що хоче нормальну сім'ю, та що вже й вік такий, що або зара, або будуть ризики. Неприємно від того, що по факту я морочу дівчині голову, витрачаючи її час (могла б шукати хлопця, що хоче дітей і буде краще мене). Не подобається вирішувати рівняння коли рахуйєш кількість щасливих людей на терезах. Приходиться прикладати зусилля для того, щоб зараз не піти та не сказати їй, що я офф дітьми.
Тримайся дядьку, теж доволі самотній через це, зустрічав багато гарних, розумних і крутих дівчат з якими хотілося б бути разом але оце одне бажання мати дітей все викидало на смітник, але краще я буду далі шукати свою людину аніж зруйную чиєсь життя, я собі це завжди уявляю так: ми починаємо зустрічатися, потім живемо разом, кохаємо одне одного, цінуємо, все начебто ідеально, а потім одного ранку ви прокидаєтесь і вона така: - Ну шо, давай заводити дитинку? - Лол, нє. Все. 5 років сумісного життя на смітник. Купа втраченого часу та ресурсів. Тому такі речі треба обговорювати ледь не в перший день знайомства щоб не встигнути прикипіти одне до одного і зрозуміти одразу чи є у вас шанси на щасливе майбутнє з спільними цінностями. Принаймні в мене це так.
Як би це не було важко, краще бути чесним. Це як з серйозною хворобою, чим довше тягнеш з лікуванням, тим страшніші наслідки. Якщо не вдається дійти рішення, яке буде прийнятне обом, то ця сім'я під величезним знаком питання. Я б не мучив і відпустив дорогу мені людину. Але рішення за вами. До речі мені теж 34 і також не хочу дітей. Хоч не так як ви негативно настроєний, а просто нейтрально. І знаю точно або знайду жінку яка розділяє такі погляди, або залишусь сам назавжди, що мене не лякає аж ні як. Свобода рулить 🤘
Я розумію що шкода відпускати адекватну людину, але питання про бачення устрою сім'ї у відносинах доволі фундаментальне, оскільки допустимо вона здасться(але на справді з такими наративами шансів мало), але Вам доведеться жити поруч із не повністю щасливою людиною, і її стан може перекидатися на вас. А може бути й таке, що вона потім постійно вам докорятиме цим і звинувачуватиме в цьому Або може щось в голову стукнути і почне проколювати презервативи. Чула таку історію наче також з реддіту, що ставалося навіть що жінка спочатку не хотіла дітей, а потім захотіла і почала проколювати, добре що хлопець побачив
@@fedorova_anastasiia Тут більш схоже, що я зламаюсь. І є свої опасіння. Що я буду з кислим лицем псувати настрій дівчині, наносити психологічні травми дитині, відсторонюючись. Що не запустяться якісь "природні процеси", коли дитина чомусь подобається, бо "своя". Еле зараз основний для мене аргумент (у Вас частково він згаданий ближче до кінця) - будь яка дівчина рано чи пізно захоче дитину, це природньо, моє небажання їх це не природньо, я в меньшості, а "норму" (хороше/прийнятне) ше досі визначає більшість. Попрощатись з цією і шукати іншу, щоб вона через пів року теж заговорила про "дєтак" сенсу не дуж багато. Я не такий ловелаз та серцеїд, не багатий та вже й не молодий, щоб отак перестрибувати і "користуватись" дівчататами поки на по-дорозі. Якби міг, я б не хотів собі такого життя, я прив'язуюсь до людини і не можу міняти їх легко.
@@user-um5rx4lc5g В мене так закінчилось двоє довгих та серйозних відносин. Та відсіялось рілі хороших кілька дівчат. Я зараз вже на старті за це кажу, аби не витрачати ні її, ні свій час. З цією теж обговорювали, але взяли паузу поки на подумати, пропрацювати складні питання та інше. І спілкуючись з нею я вже не можу без неї. Разом пів року.
В Китаї вже вигадали та зробили штучну вагіну та матку, в цьому середовищі можна спокійно виростити дитину. Тобто тато і мама дають свої біо матеріали, а через 9 міс отримують дитину. Без болю,страждань та пологів. Готова тільки до такого батьківства.
Ніколи не хотіла дітей. Мені 26 але досі люди навкруги кажуть що з часом я зміню думку,типу який материнський інстинкт включиться,дуже бісить) В мене дуже багато причин не хотіти дітей і я впевнена що ніколи не зміню свою думку.
Мені 28 ніколи не хотіла мати дітей. Якщо колись передумаю є усиновлення. Діти це прекрасно, але є люди які можуть чесно висловити свою думку і сказати що їх не хочуть. Так вона відмінна від думки більшості, але раніше цього просто навіть припустити не можна було, не те що озвучити. Пари що не мали дітей були якісь не такі. І в основному у цьому винили жінок.
@@irabondarenko мені з двома котами важко, а я не уявляю що б біло якби була дитина👀 просто багато хто думає типу буде дитина і все якось само вийде і гроші з неба посипляться, відразу станеш майстром виховання нормальної людини.
Мені 35, все ще не хочу дітей. Вивезла стареньку маму закордон у безпеку, і дуже радію, що маю піклуватись тільки про неї, бо ще і дитину тягнути на собі у чужій країні - це супер нелегко
@@yana.pylypenko я через це боюсь заводити собаку. Ветеринар, прививки, купання, нігті, зуби... це відповідальність ще й не мала. Ще й війна. Світло обмеженне, вода і тепло теж часом. Це все дуже просто переноситься на догляд за дитиною. Але відповідальність х10. Плюс багато хто знецінює шкоду, що можуть нанести вагітність та пологи організму, а це насправді рулетка.
Головняка і так вистачає у житті. І так є, куди витрачати свої час, гроші, емоції та інші ресурси. Я відчуваю себе абсолютно повноцінно без дітей. Не бачу сенсу так обтяжувати собі життя. Взагалі, занадто багато людей довкола. І жити ще з кимось і ще постійно бігати за ним і вирішувати його проблеми - ніколи.
Це прямо тред для мене. Я добре ладнаю з дітьми, буквально з 12 починала брати відповідальність за свої племінників та племінниць, з 14 та майже до 18 допомагала сестрі з близнюками. Годувала, розважала, коли хворіли давала їм ліки, вчила їх англійської та іншого. В 15 виникло питання відсутності місячних пішли до лікаря і мені не тактовним способом сказали про безпліддя. Я на той момент навчалась в медичному тож вже приблизно думала про те як точно визначити чи це безпліддя, але моєю реакцією тоді ще як підлітки було ніби величезна каменюка з плечей впала. Це не просто моя примха чи бажання, щоб люди почали спростовувати "ну ти ж так гарно ладнаєш з дітьми, ти навіть отримала відповідну спеціальність", "ти будеш прекрасною мамою". Просто якщо я можу (а з місячними і досі проблеми 22 роки мені зараз) не означає, що я повинна. І як ж це бісить багатьох людей на яких ось це соціальний тиск спрацював, а коли бачать, що мені по цимбалах їх це дратує. Бо що, а так можна було. Можна, можна робити вибір і можна його змінити, тому я собі не забороняю міняти точку зору, якщо захочу то була мати. Але на даний момент часу і в найближчі роки я чайлдфрі
Воно то з одної сторони не погано але відсутність місячних це ж по суті гормональний збій а це не є добре це може відбитись за здоровї замопочутті і зовнішності (це я вже по собі знаю) то може варто пошукати причину, пролікуватись
Дякую, що ви підняли цю тему. Рада за людей, які рано усвідомлюють яка це величезна відповідальність і постійний труд. Ніколи не ставайте одинокими мамами! Ви можете більше ніколи не вийти заміж, навідь якщо ви гарна і вам 35, а коли ваша дитина стане підлітком і не буде кому допомагати вам її виховувати, відчай поселиться у ваш дім.
Коли відбудуємо Україну - тоді і буде сенс планувати дітей. Адже дитина має жити в комфортних умовах, а на їздити по бабусях-дідусях поки батьки на заробітках або тулитися в комунальці й бачити смаколики раз на рік. До того ж, треба ще ментально стати дорослими
Мені 27. З кожним роком бачу все більше причин не народжувати. Зараз, враховуючи війну, не стабільну ситуацію, роботу, яка для мене важлива, на котрій маю хороші перспективи і я не хочу їх втрачати (типу зараз тисячі людей, котрі залишились з нічим і з радістю прийдуть на моє місце). Тим паче розумію, що це таке, діти, і люблю дітей рідних і близьких людей, але дистанційно. Ділити своє життя з кимось ще, хто буде на 100% залежний від мене, я не готова. Моє рішення може змінитися в тому випадку, якщо в мене буде власне (моє, а не чоловіка) житло, авто, стабільний дохід завдяки чому я зможу фінансувати повністю свої потреби і потреби гіпотетичної дитини, фінансова подушка (можливо, великий депозит), безпека, а головне - бажання. Без цього вважаю безвідповідальним дітонародження. Це моя думка, пишу бо автор відео спитав :)
Причин безліч, від цілком егоїстичних до базовано об'єктивних: хочу прожити життя лише з коханою людиною, не розділяючи увагу більше ні з ким, хочу жити з нею вільним життям, подорожувати та жити лише один для одного, тому що дитина це автоматична смерть особистого життя мінімум на 20 років, поки виростиш, виховаєш, відпустиш у світ, ти не зможеш піти на концерт чи у кіно з коханою якщо ваша дитина захворіла, сиди лікуй, а скидати дитину на виховання бабусь та дідусів це саме гірше що можуть зробити батьки, бо не сформується зв'язок який має бути між дітьми та батьками. До того ж це велика відповідальність, народити "Шоб було як у людей"? Так поступають виключно дурні люди, я завів би дитину тільки у тому випадку якби сам був забезпечений на всі 140% і міг би знати що дитина буде забезпечена і ні в чому не буде мати потреби навіть якщо це якісь меркантильні та безглузді бажання по типу власної яхти. До того ж зараз такі часи що навіть себе важко утримувати не те що одного-двох абсолютно безпомічних людей у вигляді дітей. "ЦІНИ БАЧИЛИ?!" Ну і куди ж без глобальних проблем, треба добряче подумати, я справді хочу випустити свою дитину у світ на порозі третьої світової, ядерного террору та ядерної загрози, економічних та продовольчих криз, екологічних катастроф та глобального потепління??? Якби моя мати могла мене спитати чи хочу я народжуватись я б відповів - "Ні, вертай мене назад!" Не хочу робити таку ж саму медвежу послугу своїм дітям, тому попіклуюсь за них завчасно - не народжуючи їх. До того ж навіть якщо не враховувати вищеперелічені проблеми - є неілюзорний шанс втратити свою дитину через тиск суспільства яке диктує свої умови та наративи, і якщо дитина попаде в погану компанію, або піддасться чужому впливу то без психолога чи навіть психіатра це вже буде дуже важко виправити, знав багато сімей де батьки були начебто непоганими людьми, які приділяли дітям увагу, але діти виростали пияками, наркоманами чи крадіями, не дуже хотілось би втратити того в кого ти вкладав душу через чинники яких ти навіть не контролюєш.
Бро, повністю згодна. Мене народили суто з егоїстичних побуджень. Батько зник вже давно, перед тим накоївши багато чого, а мама сама про себе подбати не може і тримається за мене, як за останній шанс. А ще є молодший брат, якого мені банально шкода. Дитина росла без любові і нормальних батьків. Школа? Навіть на поріг без батога не запихнеш, підліткові проблеми з треба все спробувати, поки сестра не бачить і все інше. Це я ще мовчу про останні 3 "найкращих роки мого життя", бо я була студентом інституту, про який мріяла, а це 2020-22 р. А ті самі 3 роки будуть у моїх дітей все життя. Того дитинства яке було в мене, в них вже не буде. + Матеріальна сторона. Діти це дуже дорого. Ти маєш їх усим забезпечити і приділяти їм достатньо уваги і часу, а я сама через вище перелічені фактори не жила повноцінно майже ніколи в своєму дорослому віці (а мені вже майже 25). Чому я не хочу дітей? Банально шкода тих маленьких створінь, які будуть змушені то все терпіти!
Бро, жінку теж не заводь, вона теж може хворіти і ти не підеш в кіно, може попасти в погану компанію - коротше у неї вкладаєш час, а теж можеш втратити
@@ivanvynnyk1574 порівняння топ, беззахисне безпорадне немовля яке треба вирощувати 20 років без будь якої віддачі і жінка - самодостатня сформована особа яка буде тобі опорою та розрадою у скрутні ч...та якого біса я взагалі серйозно відповідаю на твій кончений месседж 🤣
@@user-um5rx4lc5g кагбе виховавши дитину остання теж може бути опорою в житті. Крім того можна глянути як часто діти лишають батьків у скруті і їхні половинки ( наприклад по кількості розлучень а перед тим ще й невдалих відносин)
Хтось в коментарях жалівся ,що ці люди в відео нарциси і не вміють жертвувати нічим заради дітей.Думаю їм це окей,і вони це знають.Бо нарцисичні батьки насправді погано впливають на своїх дітей, понижують їм самооцінку та заважають розвитку. Краще хай людина свідомо відмовиться від батьківства знаючи свої недоліки,ніж потім нам всім мати справи з їх дітьми
Більшість пояснень - мої. Можу підписатися під кожним словом про страх перед болем, економіку, війни, кліматичні зміни, відповідальність (зокрема за інвалідів) тощо. Хіба що з наркотою ніколи не мала справ і дико гидую всіма її різновидами (зазначу, що алкоголь - це теж наркота). Бхе, ну його все геть! Так от, я не мала нормального прикладу. Батькові було начхати на все крім комп'ютера вже на початку дев'яностих, себто відколи я його пам'ятаю (мій рік народження - 1988). Це він мене навчив користуватися компом, але з часом це я мусила його навчати фільтрувати інформацію з мережі, бо бро, молодший за мене на кілька років, узагалі вмив руки, так його все забодало. Що я можу дати дитині крім любови? От серйозно, що? Нерви спалила війна; вдома я заробляю шість тисяч гривень (мінімальна платня, нагадаю, становить шість п'ятсот), у Польщі зоставатися не планую й не збираюся планувати - тож повернуся до своїх копійок і спокійного графіку; планам щодо завоювання світу українською культурою декретні три перші роки й подальші дитячі хвороби радше не сприяють; окрім того, я - безвідповідальне стерво з купою комплексів, яких не хочу ні з ким обговорювати, бо саме моральні травми, які до них призвели, водночас і сформували мене як особистість... А ще я раніше неодноразово снила про шестеро дітей: близнюків, близнючок і двійню. Й от у цій двійні мав народитися чувак із такою гидотною темрявою в душі, такий якийсь темний маг, якщо хочете, така мерзенна паскуда, що навіть гундяю було б до нього далеко... То скажіть мені, прошу, на якого лиха приводити на світ отаке? Я не хочу, щоб мене людство проклинало! До речі, ще я маю другий "чудовий" приклад зараз. Ми зі бро перебуваємо в инших країнах, і якщо я точно повернуся, то він - хтозна. Вони зі дружиною обоє вельми амбітні, хочуть світу побачити, тож успіху їм. А батьки тим часом лишились удвох. Мама всіляко показує, що все круто, проте я ж чую, що їй самотньо і що вона себе переборює. Я так просто не змогла б. А ще зараз працюю у школі з нашими дітьми. Й не уявляю, що дехто з них робитиме без мене, тому зламала свою лінію поведінки й узялася привчати малечу до самостійности. Ці їжачки мусять навчитися літати! Хай навіть і шляхом отримання копня під нижню спину.;) Тож ні. Вельми дякую, проте утримаюся. Хочу нарешті побачити суспільство, в якому ніхто не лізтиме тобі в душу з запитаннями "Коли діти?", обов'язковими після запитань про заміжжя. До трясці, яке заміжжя, якщо мені то ідіоти трапляються, то паскуди?! Ще від таких народжувати, ага! Ні, шановні. Нізащо.
Я вже маю дітей і чоловіка, і люблю їх. Але якби я мала шанс повернутись у минуле, навряд що завела б дітей й одружилась. Це суцільний стрес. Я не належу собі. Увесь час маю думати про дітей. Чи вони поїли, гарно вдіті, чи чисто вдома, чи не захворіли, чи навчились чомусь, ці трикляті москалі, треба тікати, шукати житло, знайти садочок і тд... До того як одружилась мала повну свободу, не звлежала від когось, не мала перейматись усіляким дрібницями, робила що хочу. Я щаслива що маю сім'ю, але це дуже складно відповідати за когось.
Більшість аргументів - про те, що діти жахливі або нищать життя батькам. Поясню на котах))) Діти дуже схожі на батьків: годі очікувати, що дитя сумлінно самостійно розвиватиметься, якщо авторитетні для нього люди роблять геть навпаки. Друга складова характеру - ставлення. Непопулярно, але дитину любого віку треба і поважати, і тримати особистісні кордони, тобто не вестися на маніпуляції. Точно як із "заведенням котів": з початком повномасштабного вторгнення боєць довірив мені кицю, але мій чоловік наполіг на моєму тимчасовому виїзді, при цьому киця його замучила за місяць - вимагала увагу. Я попросила взяти кицю подругу - за пару місяців подруга попросила забрати: виявилося, киця почала "виховувати": шкодила через нервову обстановку, бо в кількох десятках метрів від дому постійно збивають ракети, бо там полігон. Передали кицю іншій подрузі - в неї довше вийшло, але теж попросила забрати, благо, я вже вернулася - тут киця теж на щось специфічно реагувала та ще й сильно набрала вагу, бо маніпулювала господинею, вимагаючи надлишок їжі. В мене киця живе з Різдва - і ще нічого не обпісяла, для мене загадка, чому, все ідеально, киця схудла до стану, коли їй стало норм гратися і ганяти по коридору, всі щасливі і взаємно кайфуємо. Сподіваюся, якщо в мене будуть діти - також вийде добре. Головне, щоб тато був не "токсичним", діти не успадкували поганих генів і я не сказилася з якоїсь причини))
Тільки другий коментар адекватної людини, а все попереднє недолуге та безпідставне, це вироджуються люди, які розуміють, що таке спадкоємець і т.п. принципи життя людей, які не тільки паруються задля сексу, а й задля продовження свого роду, як усе відбувається в природі!
Батьки це максимально уїбанські мразоти, які не думають про майбутнє своїх потенційних дітей, а лише про про свою сраку і свої хотіли. Не рекомендую вам ставати такими людьми. Хочете проїбати своє життя - будь ласка, але не пройобуйте життя своїх потенційних дітей
Виховання дитини - відповідальність доволі значна, але я готовий її нести вже зараз. Життєвий досвід для цього цілком достатній, навіть враховуючи те, що сам я лише нещодавно позбувся статусу дитини, і то в очах не усіх людей. Але якщо партнером буде кохана мені людина, а інакшої ситуації я навіть уявити не можу, я просто не здатен буду приректи її на подібні муки. А всиновлюючи когось я вже автоматично став би причетний, нехай і лише незначною мірою і не факт що відразу, до психологічної травми. І вже це здатно вплинути на моє рішення. Можливо, я стану чайлдфрі. Але поки що не визначився. Це залежатиме у першу чергу від партнера з яким у мене буде настільки тісний зв'язок.
На тлі геноциду українців я остаточно вирішила, що хочу дітей. Я не була впевнена, я, як і інші, високо ціную свою персональну свободу. Я не в захваті від малих дітей, але я знаю, що я в змозі про них піклуватися. Мені не страшно взяти на себе цю відповідальність - хоча це не так, звісно страшно, але страх завжди поєднується зі сміливістю, і я годна зштовхнутися з таким викликом. Я хочу продовжувати життя, я люблю свого партнера, в мене достатньо любові, щоб її поширити. Якщо я не зможу народити свою дитину, я не проти всиновлення. Я думаю про загиблих молодих українців і дітей, про наших воїнів і за що вони борються, і це надає мені сил. Я думаю про наше майбутнє і я хочу наблизити його. Я зроблю все, що від мене залежить, щоб виховати своїх дітей гідними людьми. Вони, як і ми, зіштовхнуться з темрявою, самотністю, стражданнням, але я вірю, що вони - як і ми - знайдуть в собі сміливість жити життя, протистояти страху, розвивати себе і суспільство. Буде непросто, але буде варте того. Be brave like Ukraine.
Щиро Вами захоплююся, проте мушу нагадати, що це рішення вплине на ВСЕ Ваше життя. Я вже на таке в тій школі надивилася, де зараз тимчасово працюю, а ще стільки всього не бачила, проте чула... Старайтеся завше діяти мудро й відповідально, дуже прошу!!!
Пані... ПОВАГА! Я сподіваюся,що науковці-філантропи колись знайдуть спосіб значно зменшити,або й взагалі прибрати пологові болі,і жінок буде набагато менше страху з цього приводу!
А я вважаю, що це дуже жорстоко народжувати дітей у такий жахливий сповнений болю світ. Те, що зараз переживають малі та дорослі українці, не повинна переживати жодна жива душа😿
Мені 22 і я не хочу мати дітей... 1. Відповідальність, за собою мені важко вгледіти, а тут ще одна людина. 2. Я лінивий для виховання дітей. Люблю дітей, це не травма, просто це складно, потрібні умови для хорошого життя дітей, я не хочу бо це дуже складно...
я підібрала собаку з вулиці і через тиждень віддала в добрі руки, бо зрозуміла що не хочу нести за когось відповідальність, а дитина це не просто погодувати і вивести на прогулянку, це привести у суспільство повноцінну особистість з моральними нормами, освічену і психічно здорову, воно мені нафіг треба? воно мені нафіг не треба
Тому во перших: А. Я не був вихованим в нормальної хате і навіть не уявляю собі що таке мати дітей коли ти відповідаєш за них, треба виховувати, любити і витрачати свої гроші на них Во других: Б. Я як старша дитина в сем'ї бачу яки проблеми з'являються коли в твоєму домі є діти, я маю 4 братів і сестер. В останніх: В. Я їх просто не люблю і маю надто багато проблем отже. Так що я віддаю перевагу щоб не мати їх І це лише ті причини про яки я зараз згадав
Маю двоє дітей якшо з якихось причин чоловік захоче розвестись то ми з дітьми станемо бездомними, до того ж якшо я на роботі то хто буде дивитись за хворою дитиною, чи на канікули, для жінки немає переваг в народженні дітей, зважаючи на те скільки зараз розлученнь. Бо жінка заваджди бере на себе відповідальність за них, вона боїться шо при чоловікові діти будуть не кормлені не доглянуті а ще не дай бог в нього собутильнікі заведуться а діти на то всьо мають дивитися такшо жінки я вас прекрасно розумію. Хороших чоловіків не кидають але їх обмаль і їх можуть відбити!
Як мати дитини, якій 2,10 хочу сказати, що дитина - це не якась аля домашня тваринка, чи девайс, чи прикраса життя, яка неодмінно має бути у кожного. Це людина, особистість. І якою вона народиться і виросте, які отримає базові і набуті фізичні та психологічні характеристики залежить найбільше від батьків. Якщо у вас є непропрацьовані психологічні проблеми (які ви імовірно маєте через своїх батьків), то краще не спішіть заводити дітей. Я розумію, що абсолютно здорових та ідеальних людей не буває. Я люблю свою доньку і рада що вона є на світі. Але я не справляюся з роллю хорошої матері і вихователя. Зараз, уже постфактум, я стала чайлдфрі. Тому що, виявляється, що це не про якихось злих егоїстичних диваків, що не люблять дітей. А про свідоме відношення до життя і відповідальність перед іншими людьми.
Теза про лінь ідеально підходить для мене. Іноді навіть дві прогулянки на день з собакою видаються такими напряжними, а тут дитина якій треба піклування 24/7. І фінанси, я точно не зможу утримувати дитину у випадку розлучення. А ще варто згадати себе в підлітковому віці, або однокласників, або звернути чим займаються і про що говорять рандомні підлітки на вулиці - краще вже без дітей.
Чула, що є декілька причин чому людини вирішить свідомо не мати дітей: Механічний аспект - пологи, виношування; Фінансовий аспект - діти дуже дороге задоволення, а концепції "дав Бог дитину дасть і на дитину" не існує; Самі діти - або не люблять, або ж просто дратують; Лінь - тут і так ясно; Страх - страх того, що бачачи свого батька/мати ти будеш поганим батьком/матір'ю; Може бути комбінацією декількох. Але що цікаво тих хто свідомо вирішив мати дітей, до цього підготувався та виділив час та гроші на дитину серед усіх хто має дітей найменший відсоток коли серед всіх чайлдфрі відсоток тих хто свідомо вирішив не мати дітей найбільший відсоток, якщо не всі.
Ще причини, заради кар'єри (Це часто успішні люди керівники бізнесмени, творчі особи, науковці), читаючи про Теслу, Ньютона і подібних людей, думка така"Тільки відавшись повністю своїй роботі, ти можеш стати великою людиною" в сенсі грошей, чи зробити відкриття якесь. Сім'я забирає велику кількість часу. Хіба якщо твоя половинка повністю виховання візьме на себе, на що далеко не всі погодяться. Ще причина, відсутність інстинкту материнського, чи батьківського. Гормональный чи психологічний збій. Або банально свідомий вибір. Ми ж демократія, а вона дає можливість вибору. Для мене реальна свобода, це не коли ти робиш що бажаєш , а коли можеш не робити чого не бажаєш(А в цьому більш складно як не дивно, бо суспільство вимагає від тебе багато, не дивлячись на свободи) 🤔
Не хочу тому що , ненавиджу дітей , в мене є проблеми з нервами , догляд за братом, шкільні травми і т.п. Діти це погано і це біль і знищення твого щастя і майбутнього.
"Вважайте, що показник успіху реверсивні вазектомії становить 80-90%. Відсоток успіху законного скасування народження дитини близький до 0%" - о, це золота цитата! А ще доволі смішний, і до прозаїчний реалістичний приклад із конями
Не люблю дітей. От аж ні скільки. Як писали у відео, щодня бачу їх у дикій природі. До того ж я надто егоїстчна для материнства, мені елементарно шкода власного часу, а дитина зжере його весь. Про "чарівні" наслідки вагітності і пологів варто ще щось додавати?
В мене не були найкращі відносини з моєю мамою і взагалі з батьками. Я відчувала себе як якась рослина на городі - росте й росте.. я думала, що коли стану матір'ю то буду доброю мамою для своєї дитини. .... Моїй доньці 10 років... Може колись в іншому житті я буду кращою мамою ..але не в цьому.
3:25 думаю у мене також така проблема народжувати я не хочу і на 100% впевнена що якщо в мене буде дитина то це буде не моя рідна дитиная не хочу народжувати але не проти дати дитині з дитячого будинку краще життя
Просто не хочу. Так, як люди не хочуть голубці чи заводити котів. Дивує, що деякі люди агресивно реагують на це: їх нащадкам буде більше місць на майданчику і садочку. Якщо я скажу людям, що їм треба лягти на смертельно небезпечну операцію, віддати величезну к-ксть грошей, кинути роботу аби стати рабом арабського скакуна на років 20, мене назвуть божевільною. Але коли люди кажуть мені це зробити заради того, що для мене необхідне так само, як арабський скакун для офісного планктону, то це норм. Лол, я написала свій аргумент до того, як чувак розповів про коня)
Дітей потрібно робити в країні де немає війни. А ще за умови того що ти впевнений у своєму майбутньому аби забезпечити їхнє. Про забезпечення дітей житлом взагалі мовчу...як і про фінансову сторону питання
Дуже хотіла дітей до 25 років. Я навіть була вагітна. З логічних міркувань перервала вагітність, бо на той момент нічого не мала, ані житла, ані стабільності. В 27 рак шийки-матки та операція, ще розчарування у власному чоловікові бо він до останнього не вірив діагнозу та ніяк не підтримував. Мені за тиждень 30 в мене є все що треба але, в країні війна, в мене діагностований розлад я вже рік на лікуванні, купа психологічних проблем. Дітей вже не хочу.
В людях, які мають дітей, мене бісить, що нічого іншого, крім дітей, вони обговорювати не здатні. Їх життя бідне, я їм тільки співчуваю. Але і зневажаю одночасно, скажу правду. І то ще б ладно усвідомлене батьківство, але коли народжують, не приходячи до тями, - 🤦♀️🤦♀️🤦♀️. Фу, блювота і гидота. У людей в голові срач і кал.
На землі буде білше місця для потомків тих хто народив дітей. А лінії тих хто боїться та/або не хоче, лінується закінчаться назавжди. Але вони мають на це право. Я їх не засуджую, хоча і не розділяю їх точку зору.
Як ви зможете пояснити те, що самі написали? Он у Індії нормально розмножуються, але живуть погано. У США розмножуються мало, але за розвитком значно вище. А якщо не використовувати кремацію, то уся країна буде в кладовищах. Там не вийде будувати будинки, чи ще щось.
Вважаю, що людям, які так "позитивно" відгукуються про батьківство, й дійсно не потрібно мати дітей, щоб не травмувати суспільство,всім іншим - ставайте на ноги, рухайтесь у перед та робіть діток, війна й так забрала забагато людей
Бо їм промили мізки ! Що так заведено ,не рожала не жінка .діти мають за старіками дивитись бо пенсії маленькі ,по зальоту і рід "княжий" продовжити та батьки внучків хочуть понянчити !
Наукове еволюційне пояснення: Тому що всі наші предки рано чи пізно заводили дітей, а ті, що не заводили - повимирали, отже генетично у всіх нас закладено необхідність розмноження, бо ми успадкували гени від тих, хто розмножився, а не від тих, хто не розмножився. Біологічно - це єдиний сенс життя, хоча глобально він абсолютно безсенсовий, бо рано чи пізно остання людина помре, але природа не задумується про наслідки, про цілі, про мету, це просто закономірний процес. Як камінь, який падає в воду розсуває молекули води, так і відбувається еволюція - автоматично, сама собою, тому і існує життя. Життя продовжується не для того щоб, а тому що.
Помиляєтесь, якшо ти впадеш і поламаєш тазобедренну кістку то доглядати тебе(на невизначений час) скорішше будуть діти але ліпше звичайно здохнути миттєво но не у всіх виходить.
@@user-hf3fw4ud1h у 41 році і контрацепції такої не було, народжували заради робочої сили, зараз може з нею все і ок, але як було рости в умовах війни і післявоєнного часу?
Проржав з одного вислову:" У дитинстві мені обіцяли джетпаки, космічні колонії та більше миру, а не війни, розповсюдження дезінформації, несправедливості та соціо-економ нерівності". Максимальна наївність та інфантильність. Соц-економ нерівність буде завжди, несправедливість завжди, дезінформація (навіть не знаю чого вона тут очікувала) і, навіть війни будуть завжди. Змиріться з цим, прийміть реальність
Коли росіян не буде,от тоді може щось і зміниться,війни не можуть тривати вічність,рано чи пізно люди стануть розумнішими,навіть уже зараз росіяни все більше розуміють де добро і правда.😊
Внатурі. Ці довбойоби що заводять дітей краще б допомогли тим хто цього справді потребує, якщо мають зайві ресурси, а не створювали нових людей = нові проблеми
На мою думку. Народити дитину - це ганебний вчинок. Не дивно що в Торі є закон, за яким батьки повинні принести жертву за гріх після народження дитини. Не можливо наперед дізнатись чи щасливим буде життя дитини чи пройде у злиднях. А кінець в усіх один. І про це наперед знають всі батьки.