Ha már ennyi közhely elhangzott akkor én idéznék: "Van aki 22 évesen elvégezte a főiskolát, de 5 évet várt, hogy jó állást szerezzen. Valaki 25 évesen lett vezérigazgató, és 50 évesen meghalt , míg valaki 50 évesen lett vezérigazgató, és 90 évig élt. Valaki még mindig egyedülálló, míg az osztálytársak közül valaki már nagypapa lett. Obama 55 évesen vonult nyugdíjba, Trump pedig 70 évesen kezdte. Ezen a világon mindenki a saját időzónája alapján él. Előfordulhat, hogy a körülötted lévő emberek egy része megelőz, és néhányan mögötted állnak. Mindenki a maga versenyét futja, a maga idejében. Ne irigyeld őket. Ők az ő időzónájukban vannak, te pedig a tiedben. Nem késtél el. Nem vagy korán. A legjobb időben vagy !" /Haller Szabolcs/ Boldog szülinapot
Boldog Születésnapot! 🎉 a témára reflektálva, 27 évesen azt látom, hogy mindenki másnak autója van háza, gyereke, férje stb. Én childfree vagyok szóval a gyerektéma nem izgat, de abba sokan nem gondolnak bele, hogy aki jobb anyagi körülmények közt van az hogy érte el? Igen van aki sokat tanul és orvos, mérnök, tudós lesz, de azt addig a szülei szponzorálták, kevés az aki zseni, vagy szorgos ezermester és magának kaparja ki a makkot. Mikor elszomorít hogy lassan 7 éve melózom és albérletben lakom arra gondolok, hogy mennyi élményem volt, vannak barátaim, és 2-3 még élő közeli családtagom. Az, aki azon kattog, hogy nem tart sehol kár ezen gondolkodni, mert a social media miatt akarva-akaratlanul is a milliomos vagy kamu influencerekhez mérjük magunkat. Itt van Móni, ő a valóságot mutatja, hogy nem mindenki csili-vili milliomos, de dolgozik magán fejleszti magát és ő nekem abszolút egy pozitív példa. 😊 jó Mondoconozást jó volt ott talizni veled.
Boldog születésnapot! Az általad is említett társadalmi elvárások (siker=lakás+kocsi+gyerek 30 éves korra), azt feltételezik, hogy minden egyes nő és minden egyes férfi egyforma. Hát nem. Így ezeket a társadalmi elvárásokat figyelmen kívül kell hagyni és azokkal a dolgokkal foglalkozni, ami számunkra, az egyén számára fontos. Így egy-egy mérföldkőhöz érve az életben elmondhatja magáról az ember, hogy sikeres, mert a saját életét éli úgy, ahogy neki jó, nem holmi uniformizáló, "társadalmi elvárások" feliratú börtönben tengeti a mindennapjait boldogtalanul.
Alapvetően nem vagyok irígykedő típus, de mondjuk az zavar, hogy a jobb állásokat mindig a befolyásosabbak vagy a tehetősebb családból származó emberkék kapják😏 A ház + gyerek + autó kombó nekem sosem volt elsődleges álmom, mindig utazgatni akartam fiatalon. Sikerült is, később pedig már változhatott a célom😊
Isten éltessen sokáig! Kifejezetten tetszik a gondolkodásmódod és jó hallani, hogy rajtam kívül más is így gondolkodik. Én egyedül élek 25 évesen, van lakás, autó és hobbi, amit nagyon imádok: a veterán autók. Tavaly kezdtem el találkozókra járni és úgy érzem meg is találtam a számomra tökéletes boldogságot!
Boldog születésnapot! Én is pár hete lettem 30. A ház, autó, feleség, gyerek, jól fizető állás achievement-ekből még bőven nincs meg minden, de a játékokban is a side questek-et csinálom meg a fő küldik előtt 😂
Boldog szülinapot!❤ Nagyjából két éve nézem a csatornádat, tényleg nagyon jól összeszedett gondolataid vannak, imádom, ami csinálsz, gratula! Jó látni, ahogy fejlődsz. A videó tartalmával kapcsolatban: az emberek többsége öregedésnek fogja fel az idő múlását, nem fejlődésnek, és ez a baj. Ez megnyilvánul mondjuk abban is, hogy más, ugyanazon korosztálybeli emberekkel hasonlítjuk össze magunkat, vagy x idővel ezelőtti elvárásainkhoz önmagunk felé. Szerintem az x idővel ezelőtti önmagunk a meghatározó, vagyis hogy hozzá képest mennyit fejlődtünk. Másrészről, inkább a minőség a fontos, nem a mennyiség. Lehet valakinek 30 éves korára autója, munkája, háza, családja két gyerekkel, ha nincs jogsija, a kölcsönt alig bírják fizetni, a párkapcsolata romokban, vagy bántalmazó, a gyerekeire pedig annyi ideje sem jut, hogy heti egyszer leüljenek beszélni. Régen volt egy bizonyos rendje ezeknek a társadalmi elvárásoknak, ma már annyira szabadabb világot élünk, hogy értelmetlen az egész. Most jön egy nagyon Coelhós mondat, de szerintem jobb megmaradni egy sajátos boldogságban egy változó világban, mint eleget tenni másoknak, ezt a boldogságot feláldozva. Sok sikert a továbbiakban is!
Szerintem nagyon sok mindent elértél. Sőt én ilyen tekintetben téged tartalak példának. 2 diplomád van, jogsid is lesz, van több hobbid, ami csak a tied (én ezzel sokat küzdöttem, mert mindig a céljaimért hajtottam túl magam) , jó munkád van, illetve párod és barátaid akiket szeretsz. Szerintem ez az igazi élet, amit érdemes elérni. További sok sikert! 😊 Girls support girls❣️
Nagyon-nagyon boldog születésnapot kívánok! Szerintem az életedet nagyon jól éled, sokan még jóval idősebbek sem tudják megvalósítási a céljaikat. Legtöbbször fogalmuk nincs, hogy milyen irányba kellene elindulni vagy mit kellene tenniük. Neked csak gratulálni tudok mindahhoz amit csinálsz, csak a saját céljaid mentén folytasd a dolgaidat! ❤
Ez szerintem is így van. Az embernek nagy szüksége van önismeretre. Ha ez megvan és tudjuk vagy legalább körvonalazódik hogy mik a céljaink akkor az úgy eredményes lehet. Vannak a sztereotíp elvárások de ugye ezeket nem az emberek szabad akarata határozza meg hanem a trendek, tradíciók, gazdasági érdekek, innen onnan becsöpögő irányzatok. Ezeknek nincs köze az önismerethez. Sőt sokszor az pont egy önismereti feladat és kihívás, hogy ezek mögé lássunk. Én is 30 vagyok, évek óta szenvedek a jogsival, pedig az egész autóvezetést utálom.. :/ a kultúráját is. Most gondolkodom, hogy lehet hogy én ebbe csak beleerőltettem magam külső nyomásra. Szeretek utazni, de mindig vonat, busz, repülő. Szóval nemtudom mennyire kell ez nekem. Venni nem akarok kocsit csak kölcsönözni időnként amikor kell. Anyukámat szeretném egyedül segíteni néha az autóval amikor mennie kell valahová vagy kell neki virágföld az obiból. Most vesztettük e a kiskutyánkat, azt biztosan tudom, hogy idővel szeretnék kutyát vagy kutyàkat. A kisbabában nem vagyok biztos. Akarok belülről de nem biztos hogy alkalmas vagyok. Én gyűjtök kb 10 éve lakásalapra (Fundamenták) de nem szeretnék egész életemben hitelt fizetni. Ezért majd a szülői családi ház felújítására költeném vagy ha összeköltözünk barátommal házba esetleg akkor abba beszállnék. (az ingatlan már adott így ez szerencse). A munkámban (kreatív ipar) világ életemben az számított hogy szórakoztató legyen és érdekes. A pénz csak mostanában (az elmúlt években) jött be szempontnak. Amúgy meg a szeretteimnek hobbijaimnak élek. voltak akik próbáltak ezekkel a sztereotíp elvárásokkal nyomasztani de kikerültek az életemből. :D
Boldog szülinapot! Annó én is bele estem abba a hibába h másokhoz hasonlítottam magamat és el voltam keseredve amiért én sem ott tartok ahol ők egész addig még szembe nem találtam magam azzal a mondással h nem minden arany ami fénylik ill van még egy : attól hogy 1 ház kívülről nagyon szép még bent a falak között történhetnek csúnya dolgok.És ez pontosan így van. Nem tudni h ami kívülről tök jónak menőnek tűnik az mit rejt a színfalak mögött. Nem tudni h milyen ára van,h milyen mentalitás milyen légkörbe kell élnie a minden napjait. Én jelenleg üzemi munkás vagyok és van olyan kollégám aki felvidékről származik és beszél valami 5 nyelven. Ő kommunikál az ukrán a cseh az orosz munkatársakkal ott a soron ahol vagyunk. Kérdeztem tőle h ilyen nyelvérzékkel meg intelligenciával mit keres itt? Irodába kéne tolmácskodnia nem gyárba normázni. És azt mondta h ő próbálta azt is de nem bírta azt a légkört azt a sznob beképzelt társaságot ami egy ilyen irodába van.
Isten éltessen, Móni! :D Másokhoz egyáltalán nem kell magad hasonlítani, ezt utálom is másokban, ha nekik ez az első. Ami másnak jó, az lehet neked nem lesz jó, ebben nagyon egyet értünk, aminek örülök, mert azt hittem csak én gondolom így. Én ezt a témát magamban ahogy hallgattalak átkonvertáltam a saját helyzetembe, én jelenleg továbbtanulás gondjával küszködöm. Vagyis nem feltétlenül én, de barátnőm igen. Ez a folyamatos erőltetés, hogy ezt válaszd azt válaszd, nem visz előre. Ha nem engedik meg, hogy azt csináld az életben, amit szeretnél, és inkább a "sikeres" jövőt szeretnék neked mindenféleképpen azzal pont az ellenkezőjét érik el. A barátnőm, velem ellenében, a jövőjét a létminimummal képzeli el, amit nagyon negatívan, de elfogadóan kezel (ilyen panellakás, bolti eladó munka). Én erre neki csak annyit tudok mondani, hogy amíg boldogan tud élni, addig akármit dolgozik, akárhol tart, elérte az életben a sikerét. Nekem hatalmas terveim vannak az életben, de én sem várom el magamtól, hogy ezeknek a terveknek eleget tegyek. Ilyen 'lesz ami lesz' mentalitással élek. Szerintem fontos az, hogy legyenek terveink, nem azt mondom. De nem a mások által elfogadott terveket kell kitűzni, hanem azt, ami neked tetszik és tudod, hogy hosszú távon élvezni fogod. Én tudom, hogy Móni most meg van elégedve az életével (úgy ahogy) és én ezért vagyok irigy rá. Én nem a nasa-s csajszira, hanem Mónira, aki tudja csinálni szabadon a hobbijait és meg tud élni. Kívánok neked további jó szerencsét az életben, és ne hagyd hogy mások befolyásoljanak abban, amit képviselsz!
Én is 30 vagyok, de nem érzem magam felnőttnek 😅 Most fejeztem be egy képzést, de még szeretném tovább képezni magam a szakmában. Lakásra, gyerekre semmi esély, hiába keresek jól és ennek sok oka van sajnos, amire nincs nagy rahatasom. Szeretnék lakást, nem szeretnék albérletben élni örökké. Ez is az egyik célom.
Nagyon boldog szülinapot! :) Véleményem szerint manapság már teljesen mást jelent felnőttnek lenni, mint volt anno a "boomer" időszakban. Az 50-60-as évek óta hordjuk ezt a stigmát, hogy attól leszel felnőtt, ha voltál katona, lett házad, gyereked, autód és mellé (férfiként) keresel egy rahedli pénzt vagy (nőként) rendben tartod a családi fészket. Ezt jelentette a felnőtt élet, emberek így éltek le egy (fél) életet, rettegve a következő nagy háborútól. Ma már nem lehet ezt ennyire egyszerűen kivetíteni, teljesen felgyorsult a világ, totálisan más ingerek érnek, mint anno. Én itt vagyok 36 évesen és még mindig nem tudom "mi akarok lenni ha nagy leszek". Rengeteg minden érdekel, de semmi sem olyan szinten, hogy - ahogy te is fogalmaztál - megmozduljak érte. Ugyanakkor van két nyelvvizsgám, köztük egy felsőfokú, ami nekem nem volt nehézség, közben a közvetlen környezetemben bárhol, akár otthon akár a munkahelyemen (ami egy világszinten jelenlévő multi, USA-tól, Algérián át egészen Vietnámig) azt tapasztalom, hogy senki se beszél úgy angolul mint én a magyarok közül. Nincs szakmám, csak érettségi ezek mellé, mert amit elkezdtem, azt se fejeztem be végül. Párom ugyanakkor 27, célorientált, rahedli végzettséggel és papírral a háta mögött, abban a szakmában dolgozik amit ő magának elképzelt, már a megismerkedésünkkor tudta, hogy milyen esküvőt szeretne velem, milyen gyűrűt, hány gyereket. Én azt se tudom holnap milyen alsógatyát vegyek fel. Nem vagyunk egyformák, meg kell találni magunkban az egyensúlyt és valamilyen szinten tojni a külvilág nyomására. Úgy élj, ahogy neked tetszik, ha az nem bánt/sért másokat. Egy életünk van (valószínűleg) ezen a sárgolyón, miért úgy éljünk ahogy mások szeretnék nekünk? Mindenkinek vannak céljai, eredményei amire büszke lehet. Én szintén a hobbimban találtam meg ezt, képregényekben, videójátékok gyűjtésében, retro gépek bütykölésében, Funko Pop-ban( ;D jó a háttér, figyelem egy ideje) és hasonló geek dolgokban. És nekem ez így jó. Nyilván én is szeretnék gyereket, saját házat, jó autót, de majd alakul ahogy kell. Vagy majd az asszony húz magával felfelé ;D
Én is 30 évesen engedtem el ezt a lakás, kocsi, házasság dolgot és elhatároztam, hogy boldog leszek és elkezdem értékelni, amim van. Előtte évekig egy rakás szerencsétlenségnek tartottam magam, amiért nem tartok ott, ahol szerintem elvárt lett volna. Fun fact, hogy ahogy nem görcsöltem, szép lassan jöttek szinte maguktól. Jelenleg 35 vagyok és idén már el tudom mondani, hogy csodás férjem, aranyos kis saját lakásunk és szép autónk van. ❤
Szia Móni! :) Szintén most nemrég töltöttem be a 30-at, eddig nem gondoltam arra, hogy azon kellene gondolkoznom, hogy sikeres vagyok-e vagy sem. Ha azt veszem alapul, hogy ház, család, akkor sokak szerint lehetnék sikeres, 12 éves párkapcsolatban vagyok, 8 éve leszünk idén házasok, van 3 gyerekünk, egy kis városban van saját házunk, a férjemnek van jogsija, egy nagy 7 személyes kocsink is van. De nem tartom magam ezek miatt sikeresnek. A párkapcsolatért alapvetően nem lennék, bár belegondolva, elég sokat kellett/kell doglozunk rajta a 3 gyerek mellett. A gyerekek miatt egyáltalán nem vagyok sikeres szerintem, inkább szerencsének mondanám. (Nővérem 10 év, 4 lombil után lett anya, tehát ezt genetikai szerencsének mondanám, hogy nekem könnyen sikerült.) A ház, kocsi hitellel, családi segítséggel, támogatással lett meg, ami nem azt jelenti, hogy mi semmit sem tettünk érte, de valahogy ezt sem tudom teljes mértékben sikernek elkönyvelni. Viszont lehet, hogy másnak ezek a siker mértékegységei, de ha megnézem az egyéni utamat, akkor a tanulnányaimmal, munkatapasztalattal és a munkahelyi sikerekkel a béka feneke alatt vagyok. Nincs diplomám, 'csak' két szakmám, és szinte nulla munkatapasztalatom van, a fizetést (gyes) meg hagyjuk is. De érdekes még ezen mélyebben is elgondolkodnom. :)
30 vagyok, én már felnőttnek nevezhetem magam, hiszen amilyen szituációim voltak, mindent meg tudtam oldani segítség nélkül egyedül külföldön. Idén februárban lett meg az első autóm, pedig 6 éve tettem le a jogsim ráadásul elég nagy kombit szereztem kezdőként, nem kicsit féltem, de tudok vezetni megmaradt a gyakorlatom. Május 1-jén lett saját albim ráadásul franciába közel a német határhoz. Németbe dolgozom, és nem fogok hazaköltözni. Kényszerült nyelvek megtanulása, spanyol a lakótársak miatt, hiszen nem tudtak németül se angolul, így muszáj volt spanyolul beszélnem, meg azis világnyelv. Most a franciát kell nyomnom, mert most ott élek, de a spanyol miatt könnyebb megtanulni ezt az orrnyelvet.😂 6 éve volt utoljára kapcsolatom azis 4 évig tartott sulis időszakunkba, majdnem össze is házasodtunk, csak más volt az elképzelésünk, így mentünk tovább az utunkon. Engem nem nagyon érdekelt, hogy kapcsolatom legyen, én mindíg magamnak hozom meg a célt. Ha ezt elérem, akkor keresek megfelelő barátnőt, mindegy hogy magyar, balkán csak adjak neki és magamnak biztonságot, mert ez a fontos, mert ez a tudás hiányzik az emberekbe. 18-20 évesen bulizni, csajozni akartam. 21-25 tanulni és boldog kapcsolatban lenni. 26-30 csak a munka és elhagyni az országot ha nem változik semmi. Most meg 3x-be csak piacra építem magam. X,y,z hogy tudok pénzt termelni munka mellett. Ennyit változik az ember😅
Szerintem nincs olyan,hogy kreatív vagy jó esetleg pozitív irigység. Az inkább szerintem mások elismerése. Aki valóban irigy általában rosszindulatú vagy kárörvendő de aki “pozitívan irigy” szerintem nem az hanem elismerő :D
Először is nagyon sok boldog szuletesnapot kivanok Móni. Másodszor pedig imadom a videókat amiket fel töltesz. Bárcsak minden nap lenne😅. Es vegul pedig ahogyan el is mondtad mindenkinek a maga sikere "A siker". ❤
Boldog Születésnapot Móni utólag is! ❤ Én majd júniusban töltöm a kerek számot, és én is most csinálom a jogsit és szintén Szegeden 😂 ez a videó most jól jött a lelkemnek, köszi 😊😁❤️
Nem tudom 3nap után mennyire ciki😅 De utólag is Boldogat! Tök jó volt végighallgatni, és szeretem a gondolkodàsmódodat. Mikor én voltam harminc, ami rég volt😁 Nem éltem meg drasztikusan, a 4es felé már más volt de még mindíg harmincasnak néznek szóval😄 Viszont eszembe jutott közben egy mondat amit olyan mondott akinek szintén adok a szavára. Valahogy úgy hangzik, hogy.... "A lényeg, hogy csinàlj valamit. Mindegy mit, csak csináld! Közben bármi alakulhat. Mert ha nem csinálsz semmit, akkor csak egy helyben állsz, és az nem jó. Akkor nem haladsz sehova.." Nekem tetszik amit csinálsz, és kicsit irigy is vagyok, de csak mert látni mennyire élvezed😄
30 évesen hol tartunk, egy dolog.... még nagyobb kérdés, hogy ha jól állunk, azt fenn tudjuk-e tartani 50 éves korunkban is? Tudunk-e még tovább fejlődni? Vagy lecsúszunk? Genshin Impact-ozol is amúgy vagy csak beöltözöl szereplőnek onnan?
az a vicces hogy én 20 évesen se családot se gyereket nem akartam, se férjhez menni, én karriert akartam illetve utazgatni, világot látni...errefel itt vagyok 30 évesen 3 gyerekkel, férjhez mentem, lakás,kocsi minden megvan :)) de nem ezekre vágytam és most az a legrosszabb hogy nem igazán érzem magam boldognak :)
Boldog születésnapot Mónika! Remélem hiszel a szerelemben első látásra ( bár már a harmadik videód hallgatom 😃 1 órája találtam Rád ) mert engem teljesen levertél a lábamról. Hihetetlenül jó karakter vagy és nagyon szexi, a hatalmas szemeid a mimikád a hangod! Mellékesen okos ( jó dumás ) szóval ha szingli leszel, nekem szólj elsőnek mert már rohanok is! ♥️ Anyagiak miatt nem kell aggódnod! Csak megnyutatásból írom 😊 Addig is folytasd mindannyiunk örömére!
Boldog születésnapot kívánok ! ❤❤ Én még nem vagyok 30, 27 vagyok. Van saját házunk amit nagyon "olcsón" sikerült megvennünk (14 millió) pár éve még az árak emelkedése előtt. Szülői anyagi támogatás nélkül, természetes valamennyi hitelt kellett felvenni . A férjem 34 éves, van két kislányunk. A nagy 2,5 a kicsi 1 éves és most várjuk a harmadik babát. Nem gondolom azt hogy ettől én sikeresebb lennék. Mindenkinek máshogy alakul az élete, ha a férjem nem keresne átlagosnál jobban akkor biztos vagyok benne hogy teljesen máshogy alakult volna minden. Én sosem bántottam senkit azért mert máshogy él vagy más a fontossági sorrend. Abban is teljes mértékben támogatlak, ha te nem akarsz gyereket. Rengeteg adsz nekünk a videóiddal és köszönjük hogy vagy nekünk.😊 Szeretünk Móni 🥰
" Rengeteg adsz nekünk a videóiddal és köszönjük hogy vagy nekünk. Szeretünk Móni " A múltkor - egy-két hónapja talán - lényegében én is ezt írtam az egyik Instagram-képe alá. 🙂
Van a két féle ember én nem irigy vagyok meg nem ösztönöz mások amit már elértek hanem lelomboz,hogy én meg sehol sem tartok és már késő mert öreg vagyok.Mondjuk most annyival jobb mióta gyógyszert szedek nem agyalok annyit vagy ha agyalok is nem folyton negatívan látok hanem sokszor szarok dolgokra.
Én már odáig jutottam hogy semmire sincs motivációm, úgysem sikerül semmi (mivel huszonévesen voltan célok, bele is kezdtem viszont sose jöttek össze a dolgok és beleuntam). így nekem se ház, se gyerek, se párkapcsolat, se jó munkahely, se szakma (az van de közel sem abban dolgozom), és nem is törekszem rá mert nincd semmire se motiváció, egy nagy adag üresség van bennem. Már ezek a kérdések se merülnek fel bennem már nem gondolkodom azon mit kéne csinálni mert semmit se fogok mert nincs semmire motiváció, csak sodródás. Én is voltam irigy de már az is elszállt belőlem Nekem még barátaim sincsenek és nem is akarok már mert feleslegesnek érzem, meg minden mást
Mi csak bementünk a hivatalba és majd a 10 évfordulón lesz rendes lagzi. Férjemnek fontosabb, én nem ugrálok érte, de ez így jó tervnek tűnik. Az érzéseidet teljesen átélem én is. Vedd figyelembe, hogy nagyon nem mindegy, hogy valaki milyen családból startol meg hogy van-e valami betegségük viszont... nekem ezt nehéz volt megemésztenem.
Felfogás kérdése, most vagy másodjára 15 :D Amúgy a banki hitelt jobb fizetni egy lakásra, mint egy albérletet. Miért? Mert azt támogatod akinek van pénze,.hogy lakj valahol, míg a hitelt magadnak fizeted és a végén tiéd a lakás.
Ez egy tök király gondolat de én pl nem tudok felvenni akkora hitelt amekkora kellene egy lakáshoz + az önerőt is összeszedni :D Pedig tök szívesen fizetnék hitelt lakbér helyett, esküszöm.
Idén kijött a gimnáziumi 2-es tanuló padtársam újraéleszteni anyámat 1 hétre a 40. szülinapom után. Tudatosult bennem, hogy nekem semmi nem maradt, neki például megvan minden. Azért nem túl jó érzés. 8 évig ápoltam egy kisvárosban az említett legfontosabb személyt. Szociális életem leépült, most túrázgatok egyedül és ennyi. Sok értelme nincs az egésznek. Most a nirvána amiben még bízhatok kis eséllyel...szóval 30-32 éves koromban szharódott már el minden. Annak aki egészséges és a szerettei körében lehet annak mindene megvan. csak ezek ugye múlandó dolgok és 30 fölött egyre nagyobb a sansz arra, hogy jönni fognak a "rossz hírek", hogy mikor? attól függ ki mennyire szerencsés, ezt jól látja. Viszont legalább a gyerekkorom még nem ebben az influenzás, lelketlen világban volt és az egész utca nálunk játszott. De most mégiscsak egy osztályelsőből lett, élet nélküli megsebzett lúzer vagyok, akit lenéznek.
42 vagyok, még nem nézegetem. Viszont az minden nap eszembe jut, hogy màr ledolgoztam a fél életemet, és még pont fél van hàtra.... És màr most aaaanyira fàradt vagyok, mintha 40 évet dolgoztam volna... 😁
Az a baj hogy a szüleiddel laksz😢😢😮😮ez rettenetesen nagy baj..Akkor méri magát az ember máshoz,mikor tudja hogy kevesebb mint a többi. 2 Gyerek?8 éve kb férj,munkahely,neked semmi
Én 32 lettem és kurvára leszarom h hol tartok és hol KÉNE tartanom mások szerint és hol nem tartok. Mindenkinek máshogy jön össze. Ebbe senki nem szólhat bele.